ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128

УХВАЛА
(додаткова)

01.06.2026 Справа № 914/3751/25 

За заявою:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Економбуд-ЛВ», м. Львів	
про:	ухвалення додаткового рішення	
у справі:	№914/3751/25	
за позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Економбуд-ЛВ», м. Львів	
до відповідача:	Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради, Львівська обл., м. Самбір	
про:	стягнення заборгованості	
 	Суддя – Крупник Р.В.	

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Економбуд-ЛВ» (надалі – Позивач, ТОВ «Економбуд-ЛВ») звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради (надалі – Відповідач, Відділ освіти) про стягнення заборгованості, позовні вимоги за якою розглядалися у межах справи №914/3751/25.
Ухвалою від 04.05.2026 суд закрив провадження у справі №914/3751/25 у зв`язку із відсутністю предмета спору, повернув ТОВ «Економбуд-ЛВ» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 76`799,95 грн., сплачений згідно із платіжною інструкцією №1759 від 03.12.2025.
Після постановлення вказаної ухвали, а саме 11.05.2026, представником ТОВ «Економбуд-ЛВ» за допомогою підсистеми «Електронний суд» подано заяву про стягнення із Відділу освіти 60`000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 3, 4 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи.
Оскільки у цій справі вирішується питання про стягнення судових витрат, то суд здійснював розгляд заяви ТОВ «Економбуд-ЛВ» без повідомлення учасників справи.

ОЦІНКА СУДУ.
Відповідно до частини 3 статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.03.2026 у справі №917/1161/25 викладено правовий висновок щодо тлумачення норми частини 3 статті 130 ГПК України. Так, терміни «відмова позивача від позову» та «позивач не підтримує своїх вимог», які використовуються в нормах ГПК України, не є тотожними за їх мовним викладенням, тому не можуть тлумачитись однаково за допомогою мовного способу тлумачення. Відмова позивача від позову передбачає його активну дію, яка проявляється шляхом подання суду відповідної заяви. Непідтримання своїх вимог може проявлятись як у вигляді активної дії з відмови від позову, так і шляхом пасивної поведінки з невчинення дій на підтримання своїх вимог.
Якщо застосовувати логічний спосіб тлумачення норм частини 3 статті 130 ГПК України можна дійти висновку, що законодавець умисно застосував різні терміни в нормах першого та другого реченнях цієї частини, оскільки не підтримувати позовні вимоги позивач може як шляхом відмови від позову, так і внаслідок відсутності предмета спору. Дійсний зміст норми другого речення частини 3 статті 130 ГПК України полягає в тому, що таке непідтримання позовних вимог сталось внаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, а не в тому, в який саме спосіб позивач не підтримує свої позовні вимоги.
Системний спосіб тлумачення норм 3 третьої статті 130 ГПК України звертає увагу на те, що стаття 130 ГПК України містить назву «Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду». При цьому, закриття провадження у справі згідно з частиною 1 статті 231 ГПК України здійснюється не лише внаслідок відмови позивача від позову, а й внаслідок відсутності предмету спору. Тому норми частини 3 статті 130 ГПК України мають застосовуватись у разі закриття провадження у справі не лише через відмову позивача від позову, а й через відсутність предмету спору.
Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку, що закриття провадження у справі №914/3751/25 у зв`язку із відсутністю предмета спору (з підстав сплати відповідачем заявленої до стягнення у цій справі суми боргу) не позбавляє позивача права на подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини 3 статті 130 ГПК України.
Згідно із частиною 6 статті 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами 3-5 цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 8 статті 129 цього Кодексу.
Як передбачено частиною 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів з дати постановлення ухвали від 04.05.2026, а саме 11.05.2026 (враховуючи, що останній п`ятий день припав на вихідний день (субота) та, відповідно, був перенесений на перший за ним робочий день).
Разом з цим, через технічні проблеми під час роботи підсистеми «Електронний суд» до вказаної вище заяви фактично не було долучено доказів понесення витрат на правову допомогу. Відповідні докази були подані позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд» наступного дня (12.05.2026) разом із уточнюючою заявою.
Згідно із частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Враховуючи необхідність забезпечення справедливого розгляду заяви про розподіл судових витрат, зважаючи на те, що позивач своєчасно подав заяву про стягнення витрат на правову допомогу, однак з незалежних від нього причин не зміг долучити до такої заяви докази понесення витрат на правову допомогу, через що одразу наступного дня здійснив необхідні дії для усунення недоліків такої заяви, суд доходить висновку про необхідність розгляду заяви про розподіл судових витрат по суті. Вказане забезпечить законне право позивача покласти на відповідача фактично понесені через нього судові витрати у справі №914/3751/25.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У позовній заяві вказано, що ТОВ «Економбуд-ЛВ» очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 154`000,00 грн.
Згідно із частинами 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 статті 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 ГПК України).
Остаточний розмір витрат на правову допомогу ТОВ «Економбуд-ЛВ» визначило у розмірі 60`000,00 грн. На підтвердження таких витрат ним подано до суду:
1) Копію Договору про надання правничої (правової) допомоги №ЕК01/12/2025 від 01.12.2025 (надалі – Договір), предметом якого є надання Адвокатським об`єднанням «Фартушок і партнери» (Об`єднання) за винагороду усіма законними методами і способами правничої допомоги ТОВ «Економбуд-ЛВ» (клієнт) у всіх інтересах, ситуаціях, справах, які стосуються чи можуть стосуватися забезпечення, реалізації, захисту та/чи відновлення його прав та/або охоронюваних законом інтересів, у т.ч. у разі їх порушення, оспорювання, невизнання шляхом представництва у всіх судах України під час здійснення господарського судочинства.
Пунктами 4.1, 4.2 Договору передбачено, що за послуги, які надаються об`єднанням згідно із цим договором, клієнт сплачує об`єднанню гонорар, розмір якого є ціною договору. Розмір та/або порядок обчислення гонорару, підстави для їх зміни визначаються у додатку №1 до договору. За результатами надання правової допомоги складається акт приймання-передачі, який підписується сторонами та у якому фіксується вартість послуг. Перелік фактично наданих об`єднанням послуг в суді фіксується сторонами в акті з детальним описом послуг, наданих адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
2) Копію Акта приймання-передачі №ЕК01/12/2025/А1 від 11.05.2026, згідно із яким об`єднання надало, а клієнт прийняв послуги загальною вартістю 60`000,00 грн.:
- підготовка і подання позову у справі №914/3751/25 вартістю 30`000,00 грн.;
- підготовка і подання додаткових пояснень у справі №914/3751/25 вартістю 7`000,00 грн.;
- підготовка і подання клопотання про закриття провадження у справі №914/3751/25 вартістю 7`000,00 грн.;
- участь у судових засіданнях 05.02.2026, 05.03.2026, 30.03.2026, 04.05.2026 загальною вартістю 16`000,00 грн. (по 4`000,00 грн. за 1 засідання).
3) Копію рахунку на оплату послуг №ЕК01/12/2025/Р1 від 11.05.2026 на суму 60`000,00 грн.
У матеріалах справи наявні ордер серії ВС №1434627 від 05.02.2026, виданий Адвокатським об`єднанням «Фартушок і партнери» адвокатці Цап О.Р., та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №002193 від 18.06.2021.
Здійснивши аналіз та оцінку представлених ТОВ «Економбуд-ЛВ» доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд дійшов висновку, що факт надання товариству професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Необхідно зазначити, що на підставі критеріїв, які визначені в частині 4 статті 126 ГПК України, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).
Враховуючи ту обставину, що Відділом освіти не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат ТОВ «Економбуд-ЛВ» на професійну правничу допомогу, то суд при вирішенні питання щодо стягнення цих витрат не керуватиметься передбаченими частиною 4 статті 126 ГПК України критеріями.
Разом з тим, при здійсненні розподілу судових витрат (в тому числі і витрат на правову допомогу) суд може керуватися положеннями статті 129 ГПК України, зокрема критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірною нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Верховний Суд неодноразово (наприклад, в постанові від 25.05.2021 у справі №910/7586/19) висловлював правову позицію про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, повністю або частково у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу.
Крім цього, виробленою практикою Верховного Суду деталізовано як критерії, які суд з власної ініціативи може застосовувати при вирішенні питання про повну чи часткову відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу, так і їх порядок застосування. Зокрема:
1) Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі №910/21570/17, від 14.11.2018 у справі №921/2/18, від 11.12.2018 у справі №910/2170/18, від 10.10.2019 у справі №909/116/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, постанова ВПВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
2) Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови КГС ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.06.2018 у справі №904/8478/16).
З урахуванням наведених вище норм процесуального законодавства України та правових позицій Верховного Суду, вирішуючи питання, щодо стягнення з Відділу освіти витрат на правову допомогу, суд зазначає, що не може дослідити обґрунтованість заявлених судових витрат, адже позивач не надав суду Додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №ЕК01/12/2025 від 01.12.2025, у якій згідно із пунктом 4.1 Договору мали визначатися розмір та/або порядок обчислення гонорару. За таких обставин ціни за послуги, вказані у акті приймання-передачі, не можуть бути перевірені та визнані такими, що відповідають цінам, які позивач та адвокатське об`єднання погодили у договірному порядку.
Варто зауважити, що заявлена до стягнення суми витрат на правову допомогу є непропорційною відносно предмета спору, враховуючи, що відповідач повністю погасив заборгованість перед позивачем у ході розгляду справи.
Крім того, суд враховує, що позивач жодним чином не обґрунтовує, що дана справа має важливе значення для нього, а її результат може вплинути на його репутацію. Ця справа також не викликала публічного інтересу.
Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку про наявність підстав для розподілу на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7`000,00 грн. та стягнення вказаної суми із Відділу освіти.
Керуючись статтями 2, 12, 13, 16, 42, 123, 124, 126, 129, 232, 233, 236-238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Економбуд-ЛВ» про стягнення витрат на правову допомогу у справі №914/3751/25 – задовольнити частково.
2. Стягнути з Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради (81400, Львівська обл., м. Самбір, вул. Коперніка, буд. 15; код ЄДРПОУ 33465030) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Економбуд-ЛВ» (79022, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 174; код ЄДРПОУ 37205736) 7`000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
3. У задоволенні решти вимог заяви відмовити.
4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили відповідно до статті 327 ГПК України.
5. Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повну ухвалу складено 08.06.2026.

Суддя Крупник Р.В.