Справа № 591/6956/24
Провадження № 2/591/1200/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року    м.Суми      
Зарічний районний суд м. Суми в складі: 
головуючого судді Ніколаєнко О.О., 
за участю секретаря судового засідання Митник Ю.А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Скородєда С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/6956/24 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інтер-Поліс», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, - 

В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 25.12.2023 за участю транспортних засобів за керуванням позивача та відповідача з вини відповідача ОСОБА_3 сталася ДТП, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Під час події ОСОБА_3 мав договір обов`язкового страхування з АТ СК «Інтер Поліс». Після настання пригоди позивач звернувся із заявою до страхової компанії та йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 62 862,76 грн.
Вважає що страховою компанією не в повному обсязі виконано договірні вимоги, оскільки вартість матеріального збитку позивачу становить 74933,21 грн, тобто наявні підстави для стягнення різниці між заподіяним матеріальним збитком та виплаченою сумою страхового відшкодування – 12070,45 грн.
Різницю між вартістю ремонтно-відновлювальних робіт, яка становить 196 067,46 грн., та вартістю матеріального збитку, який складає 74 933,21 грн. слід стягнути з ОСОБА_3 .
Позивачем також було понесено інші витрати: на послуги евакуатора, плату за проведення експертного дослідження, сплату за друк копій позовної заяви, витрати на поштові відправлення, витрати на правову допомогу. 
Просить: 
- стягнути з відповідача ПАТ СК «Інтер Поліс» 12 070,45 грн.;
- стягнути з відповідача ОСОБА_3 різницю між вартістю ремонтно-відновлювальних робіт 
автомобіля та вартістю матеріального збитку. завданого власнику автомобіля 121134,25 грн., та витрати, задіяння евакуатора по переміщенню автомобіля 2400 грн., сплата за проведення експертного дослідження 4543,70 грн.. сплата за друк копій для подання позовної заяви 938 грн., витрати на поштові повідомлення як до страхової компанії так і до винної особи 285 грн., витрати на юридично-правову допомогу 10000 грн., а всього 139300,95 грн.
Ухвалою суду від 08.08.2024 (суддя Сидоренко А.П.) відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою від 06.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 23.07.2025 призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою від 17.09.2025 постановлено здійснити проведення експертизи без огляду транспортного засобу. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 24.12.2025 справу розподілено судді Ніколаєнко О.О.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача Остапенка А.А. проти позову заперечував, зазначивши, що ставить під сумнів наданий висновок експертного дослідження. Позовна заява не містить інформації ані про фактичний розмір шкоди, ані про витрати, понесені позивачем на здійснення ремонту транспортного засобу. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Позивачем не надано доказів понесення витрат на експертне дослідження. Потерпілий може самостійно обрати експертну установу для визначення розміру шкоди, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк для огляду транспортного засобу. Позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених судових витрат. Просить відмовити у задоволенні позову.
У відзиві на позов представник страхової компанії із позовом не погодився. Зазначив, що після отримання повідомлення про ДТП та заяв про виплату страхового відшкодування було направлено аварійного комісара та проведено огляд пошкодженого транспортного засобу у строки, передбачені законом. Було складено звіт, яким визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Цю суму виплачено позивачу як страхове відшкодування. Потерпіла особа отримує право на самостійний вибір оцінювача у разі, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк. Також звертає увагу, що позивач не повідомляв відповідача про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. Позивачем не надано доказів проведення робіт по відновленню пошкодженого транспортного засобу, що унеможливлює відшкодування ПДВ. Просить відмовити у задоволенні позову.
У судовому засіданні представники позивача та відповідача Остапенка А.А. підтримали свою позицію із зазначених у заявах по суті підстав.
У судове засідання представник ПАТ СК «Інтер Поліс» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 23.12.2023 сталась ДТП за участю транспортного засобу Renault Koleos, д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 та транспортним засобом Opel Astra, д.н.з НОМЕР_2 , яким керував позивач. 
Власником транспортного засобу Opel Astra, д.н.з НОМЕР_2 є позивач (а.с. 28 зв.)
Постановою від 09.01.2024 Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили (а.с. 9).
05.01. та 17.01.2024 транспортний засіб позивача був оглянутий та була складена дефектна відомість (а.с. 90).
Відповідно до звіту, який був складений 18.01.2024 експертною компанією Фаворит Ассистанс на замовлення ПрАТ СК «Інтер Поліс» вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача складає 168 793,,84 грн., ринкова вартість транспортного засобу – 254460,57 грню, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ станом на 25.12.2023 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ 68 851,49 грн. (а.с. 83-89).
Позивачем надано копію повідомлення, адресованого ОСОБА_3 про запланований на 17.01.2024 огляд транспортного засобу (а.с. 11). Доказів направлення відповідачу цього повідомлення не надано. 
Відповідно до висновку від 06.02.2024 експертного дослідження, який складено Сумським НДЕКЦ МВС вартість ремонтно-відновлювальних робіт належного позивачу транспортного засоба станом на 25.12.2023 може складати 196 067,46 грн. Вартість матеріального збитку внаслідок ДТП, з урахуванням зносу, станом на 25.12.2023, може складати 74 933,21 грн. (а.с. 14-31).
21.03.2024 позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 62 862,76 грн. (а.с. 33).
Висновком експерта Крекотеня С.В. Сумського НДЕКЦ від 25.09.2025, який був складений на підставі ухвали суду про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи, встановлено, що огляд об`єкта дослідження проводився 17.01.2024 в денний час у АДРЕСА_1 . Вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику транспортного засобу станом на 25.12.2023 становила 74 709,38 грн., вартість відновлювального ремонту – 192179,99 грн. (а.с. 146-154.
Відповідно до рахунку №68 від 25.12.2023 ФОП ОСОБА_4 (замовник ОСОБА_2 ) вартість послуги з подачі евакуатора, завантаження, транспортування автомобіля позивача становить 1200 грн. без ПДВ (а.с. 12). Оплата цих послуг підтверджується копією квитанції (а.с. 37)
Відповідно до рахунку №2 від 17.01.2024 ФОП ОСОБА_4 (замовник ОСОБА_2 ) вартість послуги з подачі евакуатора, завантаження, транспортування автомобіля позивача становить 1200 грн. без ПДВ. Оплата цих послуг підтверджується копією квитанції (а.с. 35,36).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі Закон № 85/96-ВР)).
Страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України "Про страхування").
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV).
Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ)
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Згідно правової позиції Верховного Суду, що сформульована у постанові від 06 жовтня 2021 року в справі №362/3043/18 виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше від страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню зі страховика (АТ СК «Інтер Поліс»), та обсягу цивільно-правової відповідальності безпосередньо винної особи ( ОСОБА_3 ) в частині різниці між вартістю відновлювального ремонту та матеріальним збитком.
Щодо вимог до АТ СК «Інтер Поліс», суд враховує, що згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 25.09.2025 №146-154, проведеної під час розгляду справи, розмір матеріального збитку (з урахуванням зносу) становить 74 709,38 грн. Разом з тим, страховою компанією було виплачено позивачу лише 62 862,76 грн.
Суд відхиляє заперечення страховика щодо самостійного обрання позивачем експерта, оскільки остаточний розмір збитків судом встановлено на підставі саме судової експертизи, призначеної ухвалою суду, яка є належним та допустимим доказом. Таким чином, сума недоплаченого страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, становить 11 846,62 грн. (74 709,38 - 62 862,76). Оскільки позивач просить стягнути 12 070,45 грн, позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ СК «Інтер Поліс». Позивач, обґрунтовуючи вимоги до винної особи, зазначає про необхідність стягнення різниці між фактичними витратами на ремонт та матеріальним збитком.
Разом з цим, з наведених вище норм та правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, вбачається, що відповідальність заподіювача шкоди та обов`язок його відшкодувати заподіяну шкоду настає у випадку, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності, який визначений полісом обов`язкового страхування. 
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу (ст.ст. 12, 13 ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не надано копії страхового поліса ОСОБА_3 або інших належних доказів, які б містили інформацію про встановлені ліміти страхової суми за шкоду, заподіяну майну третіх осіб. Клопотань про витребування таких доказів (у порядку ст. 84 ЦПК України) від позивача чи його представника до суду не надходило.
За відсутності відомостей про максимальний розмір страхової виплати (ліміт відповідальності страховика), суд позбавлений можливості встановити, чи виникає у даному випадку різниця, передбачена ст. 1194 ЦК України, та чи перевищує заявлена до стягнення сума той обсяг шкоди, за який несе відповідальність виключно страхова компанія.
Враховуючи, що основний тягар відшкодування шкоди в межах страхової суми несе страховик, а позивачем не доведено, що пред`явлені до ОСОБА_3 вимоги виходять за межі страхового ліміту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_3 є передчасними, недоведеними та задоволенню не підлягають.
Позивачем заявлено до стягнення з ОСОБА_3 витрати на задіяння евакуатора по переміщенню автомобіля в загальному розмірі 2400 грн., які підтверджені належними доказами. Відтак, вони підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, оскільки ці витрати є реальними збитками та не покриваються страховкою.
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача ОСОБА_3 :
- витрати по платі за проведення експертного дослідження в сумі 4543,70 грн, на підтвердження чого надано копію фіскального чеку ввід 10.01.2024 (а.с. 40);
- витрати на роздрукування позову з додатками, на підтвердження чого надано копію фіскального чеку на суму 938,00 грн. від 02.04.2024, складеного ФОП ОСОБА_5 , згідно з яким роздруковано 368 аркушів (а.с. 34);
витрати на поштові повідомлення – 285 грн. На підтвердження цього надано копії фіскального чеку та чеку про оплату на суму 132 грн. та 62 грн. разом з рекомендованими повідомленнями, в яких дата подання збігається з датою фіскального чеку. Також надано копії фіскальних чеків на суму 58 грн., 33 грн., з яких неможливо встановити, що відправка поштової кореспонденції пов`язана із даною справою%
- витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., на підтвердження чого надано копію договору від 02.04.2024. У договорі визначено предмет договору – правова допомога (послуги, роботи) та пунктом 2.2. визначено широкий обсяг повноважень адвоката, у тому числі представництво інтересів клієнта у різних державних органах, у тому числі суді. Пунктом 4.1. договору визначено розмір гонорару адвоката – договором передбачена фіксована ставка – 10 000 грн.
Також відповідачем – страховою компанією зазначено у відзиві про наявність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. та на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги від 10.01.2022, у якому не конкретизовано, що правова допомога надається саме у зв`язку з розглядом даної справи та не конкретизовано вартість гонорару адвоката. 
Крім того, позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1356,04 грн.
Відповідно до ст. 139 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу як позивача, так і відповідача – страхової компанії не підлягають розподілу, оскільки наданими доказами не підтверджується склад та обсяг виконаних робіт, за які визначено гонорар адвоката, а також предмет договору, тобто неможливо встановити, чи пов`язані заявлені витрати із розглядом даної справи.
Суд також вважає, що не підлягають розподілу витрати на роздруківку аркушів. З наданої копії фіскального чеку не вбачається, хто та у зв`язку з чим здійснював роздрукування, зазначений у фіскальному чеку обсяг роздрукованого значно перевищує обсяг додатків до позову, з урахуванням копій для інших учасників справи.
Не підлягають розподілу також витрати на відправку поштової кореспонденції в сумі 91 грн., оскільки не підтверджено, що ці витрати пов`язані із розглядом даної справи.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1356,04 грн., 
За таких обставин, за результатами розгляду даної справи підлягають розподілу такі витрати:
- витрати по платі за проведення експертного дослідження в сумі 4543,70 грн;
- витрати на поштові повідомлення в сумі 194 грн;
- витрати зі сплати судового збору в розмірі 1356,04 грн.
всього: 6093,74 грн.
Враховуючи часткове, на 10,5% задоволення позовних вимог від заявлених первісно, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640,21 грн., з яких 532,35 грн. підлягають стягненню зі страхової компанії, 107,85 грн. – з ОСОБА_3 (пропорційно до задоволеної до кожного відповідача частини вимог).
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, ЦПК України, суд,- 

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інтер-Поліс», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_2 11 846,62 грн. страхового відшкодування та судові витрати у розмірі 532,35 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на послуги евакуатора в розмірі 2400 грн. та судові витрати в розмірі 107,85 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення виготовлено 01.05.2026.

Суддя    О.О. Ніколаєнко