ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8633/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К., 
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В., 
розглянувши у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 (суддя Алєєва І. В.) 
і постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 (головуючий суддя Андрієнко В. В., судді Буравльов С. І., Шапран В. В.) 
у справі № 910/8633/25
за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кальхеон»
про стягнення коштів, 
(у судовому засіданні взяв участь представник відповідача - Пікалова Ю. М.)
ВСТУП
1. У цій справі, задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновків про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну поставку товару за контрактом, заразом виснувавши про наявність підстав для зменшення її розміру.
2. Верховний Суд погодився з такими висновками, позаяк реалізація дискреційних повноважень суду щодо зменшення розміру неустойки залежить від встановлених фактичних обставин конкретної судової справи (їх доведеності сторонами).
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
3. Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (далі - ДП «Агенція оборонних закупівель») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кальхеон» (далі - ТОВ «Кальхеон») про стягнення коштів.
4. Заявлені вимоги обґрунтовано несвоєчасною поставкою відповідачем товару за державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони від 20.11.2024 № 22/2-734-VDК-24, у зв`язку з чим з нього підлягає стягненню пеня у відповідному розмірі.
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/8633/25 цей позов було задоволено частково. 
6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 зазначене рішення місцевого господарського суду залишено без змін.
7. Ухвалюючи ці судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили із обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені. Однак, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів спричинення ДП «Агенція оборонних закупівель» збитків внаслідок порушення ТОВ «Кальхеон» строку поставки товару, беручи до уваги нетривале прострочення та компенсаційний характер неустойки, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суди виснували про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню, на 70 %.
Касаційна скарга
8. Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ДП «Агенція оборонних закупівель» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 в частині відмови в позові та у цій частині ухвалити нове рішення про його задоволення.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
9. Посилаючись у поданій касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження, на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень застосували частину третю статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтю 233 Господарського кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування в подібних правовідносинах, викладених у постановах від 09.05.2024 у справі № 923/77/22, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, від 09.06.2022 у справі № 910/8425/19, від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21.
10. На обґрунтування своїх доводів та вимог скаржник зауважує, що по своїй суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як «забезпечення зобов`язання», «порушення зобов`язання» (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 552/6997/19).
11. Позивач зазначає, що наведений у ним позовній заяві розрахунок пені є обґрунтованим та арифметично правильним, проте всупереч статті 550 ЦК України суди попередніх інстанцій лише частково задовольнили позов. 
12. Згідно з доводами скаржника оскаржувані судові рішення не узгоджуються із частиною першою названої статті, відповідно до якої право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
13. До того ж ДП «Агенція оборонних закупівель» стверджує, що суди попередніх інстанцій фактично не зменшили розмір штрафних санкцій, а звільнили відповідача від їх сплати, що нівелює мету існування неустойки. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 24.09.2020 у праві № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 28.09.2022 у справі № 916/2302/21).
Позиція інших учасників справи
14. У межах встановленого Верховним Судом строку ТОВ «Кальхеон» подало відзив на касаційну скаргу позивача, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
15. У відзиві відповідач серед іншого зазначає, що оскаржувані судові рішення у частині зменшення розміру пені не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник, а судова практика щодо застосування статті 551 ЦК України свідчить про те, що результат її застосування може бути різним у залежності від тих фактичних обставин наявності або відсутності підстав для зменшення неустойки, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
16. Наводячи такі аргументи, ТОВ «Кальхеон» посилається на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 10.02.2026 у справі № 910/7336/25, від 26.02.2026 у справі № 910/5101/25, від 26.02.2026 у справі № 910/5130/25.
17. Також до Верховного Суду від ДП «Агенція оборонних закупівель» надійшло клопотання про здійснення розгляду касаційної скарги у справі № 910/8633/25 без участі його представника.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи, доводів та вимог касаційної скарги
18. За змістом частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
19. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги ДП «Агенція оборонних закупівель» наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга позивача не підлягає задоволенню з огляду на таке.
20. Як унормовано у частинах першій, другій статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
21. Згідно зі статтею 509 названого Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
22. У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
23. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
24. Наведене унормовано у частинах першій, другій статті 712 ЦК України.
25. У статті ж 663 цього Кодексу викладено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
26. Як передбачено частиною першою статті 530 ЦК України, в разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
27. Заразом згідно із частиною першою статті 546, статтею 549 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
28. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
29. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
30. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
31. Ці правові норми наведено у статті 610, частині першій статті 611, частині першій статті 612 ЦК України.
32. Також нормами ГК України (чинними на час виникнення спірних правовідносин) та ЦК України врегульовано порядок стягнення неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила застосування та умови зменшення її розміру.
33. Так, згідно із частиною першою статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
34. У частинах першій, другій статті 233 ГК України зазначено, що в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. В разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
35. Подібні правила містяться і у частині третій статті 551 ЦК України, за змістом якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
36. Як вже зазначалось, у цій справі (№ 910/8633/25) суди попередніх інстанцій дійшли висновків про наявність підстав для нарахування пені, оскільки відповідачем порушено строк поставки товару за укладеним сторонами контрактом.
37. Водночас, керуючись частиною третьою статті 551 ЦК України, статтею 233 ГК України та виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суди визнали наявними підстави для зменшення нарахованої позивачем пені на 70 % та стягнення з відповідача 576 459, 00 грн заявлених коштів.
38. Місцевий та апеляційний господарські суди звернули увагу на те, що виконання відповідного контракту з порушенням строків відбулося у зв`язку з введенням офіційним дистриб`ютором тимчасових обмеженням обсягів постачання продукції, про що відповідач повідомляв позивача, а також вчиняв дії, спрямовані на відшукування інших іноземних контрагентів задля якнайшвидшого придбання визначеного контрактом товару.
39. Крім того, суди констатували, що прострочення поставки товару було нетривалим і у матеріалах справи відсутні докази спричинення цим збитків позивачу.
40. Зі поданої ДП «Агенція оборонних закупівель» касаційної скарги вбачається, що позивач не погоджується із судовими рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у позові, тобто в частині зменшення розміру заявленої ним до стягнення пені, в частині ж задоволення позовних вимог ухвалені у цій справі судові рішення ним не оскаржуються, а отже судом касаційної інстанції не переглядаються.
41. Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій у відповідній частині позивач визначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
42. Згідно із названою процесуальною нормою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
43. При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
44. За висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
45. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
46. Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини). 
47. Крім того, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, висловленого у подібних правовідносинах, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
48. Проаналізувавши доводи касаційної скарги ДП «Агенція оборонних закупівель» Верховний Суд вбачає, що позивач вважає, що викладені в оскаржуваних судових рішеннях висновки судів попередніх інстанцій не узгоджуються із такими висновками суду касаційної інстанції:
- реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду від 09.05.2024 у справі № 923/77/22);
- по своїй суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як «забезпечення зобов`язання», «порушення зобов`язання» (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 552/6997/19);
- реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 28.09.2022 у справі №916/2302/21);
- законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати (постанова Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22);
- для позивача використання результатів отриманого за контрактом не становить комерційний інтерес, а спрямоване на виконання покладених на нього повноважень (постанови Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 910/8425/19, від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21 та від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
49. Стосовно наведених доводів касаційної скарги Верховний Суд вбачає за необхідне зазначити, що питання зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України, за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. 
50. Схожі за змістом правові позиції викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24.
51. Висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки), а розмір такого зменшення також може бути неоднаковим, залежно від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
52. Так, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайного добровільного усунення нею порушення та його наслідків), тощо. 
53. Подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 07.10.2025 у справі № 910/582/25, від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 10.06.2025 у справі № 925/585/24, від 17.04.2025 у справі № 910/7827/2, від 26.02.2025 у справі № 911/168/24.
54. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
55. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.
56. До того ж наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. 
57. Таку правову позицію сформульовано у тому числі у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
58. З усього наведеного слідує, що за приписами статей 551 ЦК України, 233 ГК України суду надаються дискреційні повноваження щодо зменшення розміру неустойки, реалізація яких залежить від встановлених фактичних обставин конкретної судової справи (їх доведеності сторонами).
59. Тож викладені в оскаржуваних судових рішеннях висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, сформульованими у постановах від 09.05.2024 у справі № 923/77/22, від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 та від 28.09.2022 у справі № 916/2302/21, на які посилається скаржник, а ґрунтуються на встановлених ними обставинах (причинах прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за контрактом, його нетривалого характеру, вчинення виконавцем певних дій задля його уникнення, тощо), що за оцінкою судів свідчить про наявність у цьому разі підстав для відповідного зменшення заявленого до стягнення розміру пені.
60. Натомість по своїй суті доводи скаржника у цій частині зводяться до того, що відповідачем не доведено, а судами не встановлено існування виключних обставин, за яких розмір неустойки підлягає зменшенню, як і обставин відсутності вини виконавця у порушенні договірного зобов`язання.
61. Тобто ці доводи спрямовані на переоцінку доказів та встановлених судами попередній інстанцій обставин справи на користь позивача, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (частина друга статті 300 ГПК України).
62. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
63. Подібні висновки міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19.
64. При цьому сама по собі незгода ДП «Агенція оборонних закупівель» з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою обставин справи щодо наявності підстав для зменшення у цьому разі розміру заявленої до стягнення пені, як і в результаті незгода скаржника із ухваленими ними судовими рішеннями у цій частині, не є належним обґрунтування передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.
65. Твердження ж позивача на те, що у цьому разі суди попередніх інстанцій фактично звільнили відповідача від сплати неустойки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як зазначено в постанові Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 (на яку посилається і сам скаржник у касаційній скарзі) чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
66. Звідси слідує, що чинним законодавством не визначений розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому це питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
67. Будь-якої невідповідності наведеному висновків судів попередніх інстанцій, що стосуються оскаржуваної частини ухвалених ними у цій справі (№ 910/8633/25) судових рішень, Верховний Суд не вбачає, а відповідні аргументи скаржника не обґрунтовують визначеної ним підстави касаційного оскарження та мають суто декларативний характер.
68. Так само не можуть бути прийняті до уваги і доводи позивача про те, що наявність чи відсутність збитків не має значення для виникнення права на неустойку. У справі, що переглядається, відсутність завданих ДП «Агенція оборонних закупівель» збитків не була єдиною підставою, з огляду на яку суди попередніх інстанцій дійшли висновку про зменшення розміру штрафних санкцій, а тому відповідні твердження скаржника не мають визначального значення та не свідчать про наявність підстав для скасування ухвалених у цій справі судових рішень у оскаржуваній частині.
69. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 552/6997/19 також є безпідставними, оскільки процитовані ним висновки із цієї постанови висловлено у контексті того, що встановлення неустойки (штрафу чи пені) за правомірну відмову від виконання зобов`язання або односторонню відмову від договору є недопустимим. 
70. У справі, що переглядається, такі питання не порушувались та судами попередніх інстанцій не вирішувались. Водночас твердженню із зазначеної постанови про те, що законодавець пов`язує стягнення неустойки саме з порушенням зобов`язання, наведене в оскаржуваних судових рішеннях не суперечить.
71. Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.10.2025 у справі № 910/582/25, від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14265/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14264/23, неустойка має подвійну правову природу: є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та заходом відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
72. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Водночас застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципів розумності та справедливості.
73. Зменшуючи заявлений до стягнення у цій справі розмір пені, суди попередніх інстанцій у тому числі і виходили із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності, співмірності, що цілком узгоджується із вищевикладеним.
74. Не можуть бути враховані і твердження позивача про невідповідність висновків судів попередніх інстанцій висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 910/8425/19, від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21 та від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21.
75. Верховний Суд вбачає, що відповідні висновки сформульовано за інших встановлених фактичних обставин виконання сторонами своїх зобов`язань за договорами, причин їх неналежного виконання та наслідкам їх порушення, які не є подібними до справи, що переглядається. Натомість наведене у касаційній скарзі з вказівкою на ці постанови стосується не застосування певної норми права та оцінки фактичних обставин конкретної судової справи.
76. Заразом посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням правової норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, помилково.
77. Ураховуючи все викладене, визначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження за відсутності її належного обґрунтування.
78. Викладені в оскаржуваних судових рішеннях судів попередніх інстанцій висновки не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, а відмінності у результатах вирішення питання щодо підставності зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки у відповідних судових справах порівняно із справою, що переглядається, зумовлені виключно неоднаковими їх фактичними обставинами, що мають значення для вирішення цього питання.
79. Інші ж наведені у касаційній скарзі аргументи, твердження та заперечення позивача не охоплюються визначеною ним підставою касаційного оскарження, що і слугувала підставою для відкриття касаційного провадження, а отже і не можуть враховані при здійсненні касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у відповідній частині.
80. Водночас доводи поданого ТОВ «Кальхеон» відзиву на касаційну скаргу ураховуються Верховним Судом у тій мірі, що відповідає викладеному у цій постанові. 
81. Суд також звертається до свого висновку, викладеного у пунктах 178-182 постанови Верховного Суду від 24.07.2024 у справі № 910/14243/22.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
82. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
83. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
84. Таким чим, позаяк зазначена позивачем у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, не знайшла свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження, касаційна скарга ДП «Агенція оборонних закупівель» не підлягає задоволенню, а оскаржувані у відповідній частині судові рішення слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
85. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає судові рішення, що оскаржувалися, без змін, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/8633/25 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил