Справа № 183/12650/25
№ 2/183/4169/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про:
- встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем — ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини — ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулась до суду з позовом, у якому просила:
- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визначити частки кожного із співвласників — ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 — у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у рівних частках, а саме – по 1/5 частці кожному;
- припинити право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1  –  ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , а також свідоцтвом про народження позивача. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно, що належало померлій матері. У вересні 2024 року позивач вперше звернулася до Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з метою оформлення спадкових прав після смерті матері –  ОСОБА_3 . Державний нотаріус надав усне роз`яснення щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадкових прав. Одним із необхідних документів був технічний паспорт на квартиру, якого у позивача не було. У зв`язку з цим позивач звернулася до відповідних органів для виготовлення технічного паспорта на спадкову квартиру. У лютому 2025 року позивач отримала технічний паспорт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Після отримання зазначеного документа позивач повторно звернулася до Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для оформлення своїх спадкових прав. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищевказаної квартири державний нотаріус відмовив, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують факт постійного проживання Позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Про це винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 серпня 2025 року. Причиною відмови вказано те, що позивач не надала документів, які б підтверджували факт спільного постійного проживання зі спадкодавцем –  ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3 08 липня 1971 року позивач була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач указує, що квартира за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_2 від 28 лютого 2007 року набута на праві спільної сумісної приватної власності власниками: ОСОБА_4 — батько позивача; ОСОБА_3  – мати позивача; ОСОБА_5 — рідний брат позивача; ОСОБА_1 — позивач; ОСОБА_6  – донька позивача, відповідач у справі. Частки у праві спільної сумісної власності не визначалися, були рівними, що членами сім`ї не оскаржувалося та не переглядалося, становлять 1/5 частину для кожного співвласника. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5  – брат позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Спадкоємцями першої черги після його смерті стали батьки померлого –  ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які фактично прийняли спадщину, проте не оформили свої спадкові права належним чином. ОСОБА_5 не перебував у зареєстрованому шлюбі та не мав дітей. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача –  ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 . Єдиною спадкоємицею першої черги спадкування, яка прийняла спадщину після його смерті була дружина –  ОСОБА_3 , яка також фактично прийняла спадщину, однак не переоформила право власності на належну їй частку квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3  – мати позивача. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті своєї матері –  ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними документами. Фактично ОСОБА_1 з 2021 року проживала разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після її смерті продовжує проживати за вказаною адресою. Зазначене підтверджується актом від 03 вересня 2025 року. 
Наголошує, що до 28 січня 2010 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . З 28 січня 2010 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживала до 2019 року. Після смерті батька позивача –  ОСОБА_4 , ОСОБА_3 перебувала у вкрай пригніченому моральному стані. Згодом її фізичний стан здоров`я також значно погіршився – вона почала часто хворіти, до того ж розпочалась епідемія коронавірусу (COVID-19). У зв`язку з цим позивач щодня відвідувала матір, пізніше часто залишалась у неї на ночівлю, а згодом переїхала до неї остаточно, щоб доглядати за нею. Відтоді позивач фактично проживала разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . З початком повномасштабного вторгнення рф в Україну чоловік позивача разом із дітьми виїхав за кордон, у той час як позивач залишилася проживати з матір`ю та продовжила за нею Догляд. Починаючи з січня 2021 року позивачка постійно проживала разом з ОСОБА_3 , здійснюючи догляд за нею до дня її смерті –  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері позивач продовжує проживати у вищевказаній квартирі, у якій вона також є співвласником на праві спільної сумісної власності, оплачує комунальні послуги та утримує житло належним чином.
Постановленою суддею ухвалою від 22 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Витребувано докази – спадкові справи після ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 
27 лютого 2026 року судом отримано спадкову справу після ОСОБА_3 та повідомлення про те, що після ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася, а після ОСОБА_5 спадкова справа перебуває у іншого нотаріуса.
В підготовчому засіданні 25 березня 2026 року постановленою судом ухвалою прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову до чинної, на момент розгляду справи, редакції, долучено докази у справу, задоволено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , постановлено ухвалу про витребування доказу у виді спадкової справи після ОСОБА_5 , отриману судом 01 квітня 2026 року.
В підготовчому засіданні 28 травня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та, з урахуванням поданих: відповідачем – заяви про визнання позову, третіми особами кожною окремо – заяв про розгляд справи у відсутність представників, з урахуванням думки представника позивача та відповідача, призначено судовий розгляд справи після закриття підготовчого провадження.
В судовому засіданні 28 травня 2026 року допитано свідка ОСОБА_8 , оглянуто свідоцтво про народження ОСОБА_2 в електронній формі та прийнято відмову позивача від допиту свідка ОСОБА_7 .
Представник позивача в судовому засіданні 28 травня 2026 року підтримала позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову та просила його задовольнити з підстав, указаних у ньому. В наступному склала заяву про розгляд справи у свою відсутність, підтримала позов.
Відповідач у судовому засіданні 28 травня 2026 року підтримала заяву про визнання позову. Пояснила, що є донькою позивача, співвласником майна, щодо частки якого відкрилася спадщина та онукою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Знає, що її мати доглядала за бабусею після смерті дідуся, жила з нею. В наступному склала заяву про розгляд справи у свою відсутність, визнала позов.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України подальше фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх матеріалами справи, суд установив таке.
Як убачається з наданої суду копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , 19 червня 1969 року взяли шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_9 /а.с.16/.
Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 26 лютого 2016 року, копію якого надано, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с.98/.
Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 28 липня 1992 року, ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с.11/, та, як підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб від 14 жовтня 2025 року серія НОМЕР_8 , 28 липня 2005 року змінила прізвище на « ОСОБА_11 » /а.с.12/.
З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про народження ОСОБА_2 в електронній формі вбачається, що відповідач народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . Матір`ю відповідача вказана ОСОБА_1 
28 лютого 2007 року Меліоративною селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області посвідчено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , про що видане свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_2 , надане суду в копії /а.с.21/. 12 березня 2007 року право власності зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що видано витяг №13836669, наданий суду в копії /а.с.22/. Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 137517021 від 29 лютого 2016 року підтверджується дійсність зареєстрованого права спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.59, зворот – 60/, відсутність заборон на нерухоме майно та перенесення даних до Державного реєстру прав власника.
З наданої позивачем копії довідки Меліоративнівського старостинського округу № 2 Піщанської сільської ради № 198 від 11 листопада 2025 року /а.с.30/ вбачається, що з 08 липня 1971 року по 28 січня 2010 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з наданою суду копією паспорту громадянки України – ОСОБА_1 , серія НОМЕР_9 /а.с.9-10/ з 28 січня 2010 року позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , надане суду у копії /а.с.13, 96/.
З наданої суду копії спадкової справи після ОСОБА_5 убачається, що: 
- померлий ОСОБА_5 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та разом з ним проживали батьки: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про що Меліоративнівською селищною радою надано видано довідку № 1982 від 04 вересня 2015 року /а.с.98, зворот/. Отримані відомості також підтверджуються наданою позивачем копією довідки Меліоративнівського старостинського округу № 2 № 84 від 29 травня 2025 року /а.с.23/;
- в Спадковому реєстрі заповітів/спадкових договорів інформація щодо ОСОБА_5 відсутня /а.с.97/, виконавчим комітетом Меліоративнівської селищної ради заповіт не складався /а.с.99/;
- 22 лютого 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину /а.с.95/;
- листом завідувача Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 351/02-14 від 29 лютого 2016 року ОСОБА_4 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_5 , оскільки за життя власниками не укладено договір про поділ нерухомого майна в письмовій формі з нотаріальним посвідченням, що позбавляє можливості визначити частку померлого у праві спільної власності. Рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання обсягу спадкового майна /а.с.102, зворот/.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , наданим суду в копії /а.с.14/. 
З наданої позивачем копії довідки Меліоративнівського старостинського округу № 2 Піщанської сільської ради № 85 від 29 травня 2025 року /а.с.24/ вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті разом з ним була зареєстрована та мешкала дружина –  ОСОБА_3 /а.с.24/.
З відповіді Завідувача Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 8/01-16 від 08 січня 2026 року /а.с.52/, яка підтверджена інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 83812362 від 08 січня 2026 року /а.с.53/. вбачається, що спадкова справа після ОСОБА_4 не заводилася.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.15, 58/.
З наданої позивачем копії довідки Меліоративнівського старостинського округу № 2 Піщанської сільської ради № 86 від 29 травня 2025 року /а.с.25/ вбачається, що ОСОБА_3 на момент смерті мешкала одна /а.с.25/.
З наданої суду копії спадкової справи після ОСОБА_3 вбачається, що: 
- 22 травня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини у виді частки в праві власності після ОСОБА_3 /а.с.56/;
- заповіт ОСОБА_3 не складався /а.с.57, зворот/;
- 22 серпня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 /а.с.59/;
- постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 серпня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.19, 60/. Підставою відмови вказано, що заява про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк ОСОБА_1 до нотаріальної контори не подавалася, спадкоємець ОСОБА_1 не надала документи, які підтверджують факт проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду для встановлення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Таким чином, убачається наявність спору щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності за позивачем, як спадкоємцем, на майно, право на яке набула померла особа.
Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В силу статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Враховуючи роз`яснення, викладені у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В судовому засіданні суду доведено письмовими доказами та показами свідка, що позивач ОСОБА_1 – донька ОСОБА_3 , маючи зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 (що підтверджує витяг № 233 від 30 травня 2024 року /а.с.26/), постійно проживала зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Вказаний факт підтверджують: 
- наданий позивачем у копії Акт про встановлення фактичного проживання особи від 03 вересня 2025 року, складений депутатом Піщанської сільської ради у присутності мешканців сусідніх квартир /а.с.33/;
- свідчення свідка ОСОБА_14 , яка показала, що зареєстрована та проживає на четвертому поверху будинку за адресою: АДРЕСА_3 . На п`ятому поверху будинку мешкала сім`я ОСОБА_15 . Спочатку в родині помер син ОСОБА_5 , потім батько – ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_3 захворіла та їй знадобилася допомога та догляд, якими стала займатися донька — ОСОБА_1 . Для цього позивач у період, приблизно до війни, переїхала та стала постійно проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживала до смерті ОСОБА_3 . Позивач придбавала їжу, піклувалася та турбувалася про свою матір, після її смерті здійснила поховання. Також за нагоди до позивача приїздила ОСОБА_2 ;
- визнання позову відповідачем та її пояснення.
Також суд ураховує, що встановлення в судовому факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне позивачеві для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері – ОСОБА_3 .
Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги зібрані по справі докази, суд висновує про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Вирішуючи позов у частині визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з такого.
Постановою нотаріуса від 22 серпня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав відсутності підтвердження факту прийняття спадщини, пропуску строку. Встановленням факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини усуваються підстави, за яких позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва.
Водночас суд ураховує й те, що з відмови нотаріуса від 29 лютого 2016 року щодо спадкування спірного майна ОСОБА_4 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_5 , оскільки за життя власниками не укладено договір про поділ нерухомого майна в письмовій формі з нотаріальним посвідченням, що позбавляє можливості визначити частку померлого у праві спільної власності. Тобто суд ураховує наявність інших перешкод для вирішення нотаріусом питання видання свідоцтва про право на спадщину позивачу, окрім невизнання факту проживання зі спадкодавцем.
Так, відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
За ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
За ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). 
Відповідно до ч. 1 – 2 ст. 1267, ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно з ч. 1 – 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).
При цьому за ст. 356, ч. 1 – 2 ст. 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.
За ч. 1, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. 
Відповідно до ч. 1 – 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Суду не надано доказів укладення договору про поділ майна між співвласниками, виділу частки зі спільного сумісного майна, домовленості співвласників, підстав для відхилення від рівності часток одного чи декількох співвласників у праві спільної сумісної власності. Відтак суд висновує, що частки співвласників є рівними – по 1/5 у кожного.
Також з матеріалів справи вбачається, що:
- ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер та після його смерті постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини спадщину після нього у виді 1/5 частки на спірну квартиру на підставі свідоцтва на право власності на житло серії НОМЕР_2 прийняли його батьки – ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі по 1/10 кожний;
- ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер та після його смерті постійним проживанням разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини спадщину після нього у виді 1/5 частки на підставі свідоцтва на право власності на житло серії НОМЕР_2 та 1/10 частки, набутої, але не оформленої у встановленому порядку після ОСОБА_5 на спірну квартиру прийняла його дружина – ОСОБА_3 ;
- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та після її смерті до складу спадщини після неї входило: 1/5 частки на підставі свідоцтва на право власності на житло серії НОМЕР_2 ; 1/10 частка, набута, але не оформлена у встановленому порядку після ОСОБА_5 ; 1/5 та 1/10 частки, набуті, але не оформлені у встановленому порядку після ОСОБА_4 на спірну квартиру.
Таким чином, ураховуючи відсутність в матеріалах спадкових справ заяв інших спадкоємців, відсутність доказів проживання зі спадкодавцями інших спадкоємців першої черги за законом, визнання позову відповідачем, відсутність підстав для висновку, що визнання позову порушує права та інтереси інших осіб, положення закону, з огляду на зареєстровані права спільної сумісної власності позивача та відповідача на спірне майно, суд висновує, що позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом має право на набуття права власності на спадкове майно, як те, що належало та оформлене за спадкодавцем, так і майно, яке спадкодавець за життя набула, однак не оформила. Внаслідок чого, позовна заява в цій частині також підлягає задоволенню. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем – ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 3/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: 1/5 частка належала ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності; 1/5 та 1/10 частки прийняті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка – ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак спадкові права на які не оформлені в установленому порядку; 1/10 частка прийнята ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті сина – ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак спадкові права на яку не оформлені в установленому порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення в повному обсязі складено та підписано 29 травня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_10 ; зареєстрована: АДРЕСА_2 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; РНОКПП НОМЕР_11 ; зареєстрована: АДРЕСА_2 ;
третя особа-1 – Піщанська сільська рада Самарівського району Дніпропетровської області, код в ЄДРПОУ 04338836; місцезнаходження: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, с. Піщанка, вул. Центральна, буд. 4;
третя особа-2 – Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, місцезнаходження: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 22.

Суддя          Д. О. Парфьонов