Справа № 361/65/25 
Провадження № 2/361/35/25 
23.06.2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
23 червня 2026 року м. Бровари 
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Гізатуліної Н. М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до суду зазначений позов. 
Позов мотивував тим, що наказом № 34/19-к від 19 червня 2023 року він був прийнятий на роботу на посаду контролера контрольно-пропускного пункту у Чемерському місці провадження діяльності та зберігання спирту Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі – ДП «Укрспирт») з 19 червня 2023 року.
Відповідно до наказу № 52/19-к від 31 жовтня 2024 року його звільнено з займаної посади 31 жовтня 2024 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 
Розрахунок на день його звільнення відповідач належним чином не зробив (не здійснив виплату заборгованості по заробітній платі за березень-жовтень 2024 року, яка становить 61 242,90 грн, у тому числі 6 797,52 грн за невикористану відпустку).
Згідно з довідкою № 29-04 від 21 листопада 2024 року заборгованість з виплати заробітної плати становить 61 242,90 грн. 
Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати йому нараховану заробітну плату в день звільнення він змушений був звернутися до суду з позовом з метою захисту його прав. 
Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з відповідача ДП «Укрспирт» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 61 242,90 грн та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01 листопада 2024 року по день ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Копія зазначеної ухвали направлена на адресу позивача, яка зазначена у позовній заяві засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта».
За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, яка отримана його представником особисто – 05 березня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0610236628810. 
Відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 04 серпня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення сторін. 
Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 19 червня 2023 року згідно з наказу № 34/19-к від 19 червня 2023 року прийнятий на посаду контролера контрольно-пропускного пункту у Чемерському місці провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт»; 31 жовтня 2024 року, відповідно до наказу № 52/19-к від 31 жовтня 2024 року його звільнено з займаної посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 6). 
Згідно з Довідки про доходи ДП «Укрспирт» від 21 листопада 2024 року № 29-04, за підписом в.о. керівника Чемерського МПД ДП «Укрспирт» О. Бессараба, станом на 21 листопада 2024 року заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 за період березень-жовтень 2024 року становить 61 242,90 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку 6 797,52 грн (а. с. 7).
Як вбачається із розрахунку нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за період березень-жовтень 2024 року йому нараховано до виплати – 61 606,61 грн, виплачено – 363,71 грн, заборгованість становить – 61 242,90 грн (а. с. 9).
Відповідно до відомості нарахування компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 становить 8 444,12 грн, з них: за 2023 рік (12 календарних днів, середньоденна – 255,61 грн) – 3 067,32 грн, за 2024 рік (20 днів, середньоденна – 268,84 грн) – 5 376,80 грн.
Доказів того, що заборгованість по заробітній платі станом на час розгляду справи погашена, суду стороною відповідача не надано і судом не встановлено.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Щодо вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч.1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.
У ст. 21 Закону України «Про оплату праці» закріплено, що працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору.
Згідно з ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
За змістом ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно з ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд враховуючи те, що ДП «Укрспирт» не надало доказів виплати ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 61 242,90 гривень, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Таким чином, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 
Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Такі ж висновки щодо застосування норм права містяться у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22, від 14 березня 2024 року у справі № 560/6960/23 від 31 жовтня 2023 року у справі № 240/15141/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23 та від 1 травня 2024 року у справі № 140/16184/23.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі – Порядок).
Абзацом 3 пункту 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, – на число календарних днів за цей період.
Період з 01 листопада 2024 року до 30 квітня 2025 року становить 100 робочих днів.
Із матеріалів справи вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці роботи позивача становить 399,53 грн (дохід за серпень 2024 року – 8 566,88 грн (22 робочі дні) та дохід за вересень 8 613,03 грн (21 робочий день).
Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 39 953 грн. 
Враховуючи, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01 листопада 2024 року по день ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати не ґрунтується на вимогах закону, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. 
Також, суд звертає увагу, що за змістом пункту 3 розділу ІІІ Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи частково позовні вимоги, визначає суми стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Щодо розподілу судових витрат
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, в порядку ст. 141 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вимога про зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає оплаті судовим збором, як майнова вимога (тобто у розмірі 1% ціни позову).
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 17 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку направив до суду зазначений позов. 
У 2024 році ставка судового збору позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140 грн). 
Суд встановивши, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом не сплатив судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, дійшов висновку судовий збір за цю вимогу підлягає стягненню з позивача в дохід держави.
Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку – задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 61 242 (шістдесят одна тисяча двісті сорок дві) гривні 90 коп.
Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 39 953 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) гривні.
Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
У решті позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Відповідач: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», адреса місцезнаходження: 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Героїв України, буд. 16, код ЄДРПОУ: 37199618.
Повний текст рішення складений 23 червня 2026 року. 
Суддя Н.М. Гізатуліна