ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. справа № 640/1353/21
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціальної та ветеранської політики Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до управління соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, протиправно відмовив компенсувати понесені витрати на оплату проїзду автомобільним транспортом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" від 16.07.2024 № 3863-IX та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 за № 399, адміністративну справу № 640/1353/21 передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025, судова справа № 640/1353/21 передана головуючому судді Боброву Ю.О.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 прийнято до судового розгляду адміністративну справу № 640/1353/21 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
На підставі розпорядження керівника апарату Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 за № 520, відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 23.03.2026 № 11 та на виконання частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 640/1353/21.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026, судову справу № 640/1353/21 передано головуючому судді Матуляку Я.П.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
27.04.2026 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що подана позивачем заява не відповідала вимогам встановленим Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.4).
У зв`язку з понесеними витратами на оплату проїзду автомобільним транспортом у розмірі 360 гривень, позивач на підставі пункту 19 частини 1 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 28.12.2020 звернувся до відповідача із заявою про відшкодування коштів (а.с.7).
До вказаної заяви долучив копію посвідчення та копії квитків на проїзд (а.с.4,8,9).
На заяву позивача від 28.12.2020, листом від 06.01.2021 відповідач відмовив у виплаті компенсації витрат за проїзд, в тому числі й з тих підстав, що позивачем в порушення вимог Порядку подано заяву після 15 грудня (а.с.10).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-XII особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 19) безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.
Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. №936.
Згідно з п. 3 Порядку №936 призначення громадянам компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг здійснюється за єдиною заявою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. №1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги".
Органи соціального захисту населення, що проводять нарахування та виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", звіряють у разі потреби отриману від громадян інформацію щодо правомірності нарахування компенсаційних виплат з відділами персоніфікованого обліку згідно з Єдиним автоматизованим реєстром осіб, які мають право на пільги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. №117.
Відповідна форма заяви затверджена наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 21.04.2015 р. № 441 "Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг".
Згідно з п. 4 Порядку №936 виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. №731 "Про затвердження положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", Міської цільової програми "Турбота. Назустріч Киянам" за 2019-2021 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 18.12.2018 р. №459/6510 та пп. 36 п. 6, пп. 10.12 п. 10 Положення про Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.02.2013 р. №175, наказом від 12.03.2019р. №45 Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) затверджено Порядок щорічної виплати грошової компенсації витрат на проїзд громадянам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно з п. 3 Порядку №45 сума відшкодування вартості здійснюється у розмірі фактичних витрат, підтвердженими проїзними документами, а саме: залізничним транспортом - не повинна перевищувати вартості проїзду у плацкартному або купейному вагоні швидкого поїзду (без урахування вартості постільної білизни та чаю); автомобільним транспортом (крім таксі) - у розмірі фактичних витрат, підтверджених проїзними документами.
За змістом п. 4 Порядку №45 для отримання компенсації громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії, подають до управління праці та соціального захисту населення районної в м. Києві державної адміністрації за місцем реєстрації заяву за формою, що додається.
До заяви додаються: копія паспорта громадянина України (у разі пред`явлення паспорта у формі ID-картки додається актуальний витяг з інформаційної системи "Реєстр територіальної громади м. Києва"); копія посвідчення, що підтверджує статус особи; копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків; проїзний документ (квиток), що підтверджує витрати на оплату проїзду (на проїзному документі мають бути зазначені дата проїзду та його вартість).
Зазначені документи подаються також в оригіналах для звірки копій.
Згідно з п. 5, 6 Порядку №45 компенсація вартості проїзду здійснюється виключно на підставі оригіналів проїзних документів за поточний бюджетний період.
Право на компенсацію може бути використане в межах бюджетного року до 15 грудня.
Згідно з п. 11 Порядку №45 рішення про відмову у наданні компенсації приймається у наступних випадках: особою не надані документи, зазначені у п. 4 Порядку; смерть особи, яка мала право на компенсацію.
Як зазначено судом вище, позивач 28.12.2020 звернувся до відповідача із заявою на отримання компенсації у довільній формі, яка не відповідає ані вимогам наказу Міністерства праці і соціальної політики України від 21.04.2015 р. № 441, ані Порядку №45.
Крім того, до заяви позивачем не додано документів, передбачених п. 4 Порядку №45, а саме проїзні документи, а не їх копії.
Як наслідок, на думку суду, рішення відповідача про відмову у наданні позивачу компенсації згідно з п. 11 Порядку №45 є правомірним.
При цьому, суд зазначає, що ч. 1 ст. 20 Закону № 796-XII лише встановлює право на відповідну компенсацію, і реалізація цього права без визначення процедури її реалізації неможлива.
Водночас, положення Порядку №45, в свою чергу, жодних вимог ч. 1 ст. 20 Закону № 796-XII не порушує та не містить вимог, що могли би покласти на позивача надмірний тягар, тоді як перелічені в порядку документи, наявні у позивача.
Водночас, Порядком №45 передбачена можливість відшкодування лише фактичних витрат на оплату проїзду, які підтверджено документально, тоді як компенсація непідтверджених витрат не передбачена.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до управління соціальної та ветеранської політики Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ 37501611, вул. Закревського, 87-Д, м. Київ, 02064) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Суддя   Матуляк Я.П.