ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року
м. Київ
справа № 686/30843/21
провадження № 51-2499км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання	 ОСОБА_4 ,	
прокурора захисника 	ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженої 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки смт Смотрич Дунаєвецького р-ну Хмельницької обл., 
на вирок Хмельницького апеляційного суду від 10 вересня 2024 року.
Обставини справи

1. Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року ОСОБА_7 засуджено:
за частиною 1 статті 307 Кримінального кодексу України (КК) до позбавлення волі на строк 4 роки;
за частиною 2 статті 307 КК із застосуванням частин 1, 2 статті 69 КК до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців без конфіскації майна;
за частиною 3 статті 307 КК із застосуванням частин 1, 2 статті 69 КК до позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. 
2. На підставі частини 1 статті 70 КК їй визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та на підставі частини 1 статті 79 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком до досягнення народженою дитиною 5 років та покладено на неї обов`язки, передбачені статтею 76 КК. 
3. Суд визнав доведеним, що засуджена 28 жовтня 2021 року повторно придбала і зберігала з метою збуту психотропну речовину амфетамін масою 21,4525215 г, що складає особливо великий розмір, та особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 2,468 г, а також збувала амфетамін. 
4. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2023 року вирок залишено без змін, однак постановою Суду від 16 листопада 2023 року[1] цю ухвалу скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5. В постанові Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, обґрунтували свої рішення фактично посиланням на ті ж обставини, які вже були враховані при застосуванні положень статті 69 КК, а застосування в даному випадку інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням не відповідає принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення засудженої від призначеного покарання на підставі статті 79 КК не є достатньо вмотивованим та обґрунтованим.
6. В результаті нового розгляду апеляційний суд скасував вирок в частині покарання та ухвалив новий вирок, яким виключив застосування до засудженої положень статті 79 КК, а в решті залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

7. Засуджена, посилаючись на пункт 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просить змінити оскаржений вирок та на підставі статті 79 КК звільнити її від відбування покарання з випробуванням. 
8. Вона стверджує, що висновок апеляційного суду про те, що реальне відбування покарання засудженою перебуває у справедливому співвідношенні із даними про особу останньої, є необґрунтованим. Вона також зазначає, що інкриміновані злочини вона вчинила внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, на даний час виховує малолітню доньку та перебуває на службі у Збройних Силах України.
Позиції учасників касаційного розгляду

9. У судовому засіданні сторона захисту підтримала доводи касаційної скарги, просила її задовольнити.
10. Прокурор заперечила проти касаційних вимог сторони захисту, просила залишити касаційну скаргу без задоволення. 
11. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

12. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
13. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 та статті 414 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень може стати явна несправедливість призначеного покарання.
14. Відповідно до статей 50 та 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Отже, у розумінні законодавця каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства[2].
15. Суд відзначає, що суди першої та апеляційної інстанцій перебувають у кращому становищі, ніж касаційний суд щодо оцінки характеру злочинної поведінки, особи засудженого та інших вагомих для призначення покарання чинників, маючи можливість безпосереднього сприйняття всіх обставин, важливих для винесення рішення в межах наданих суду дискреційних повноважень. 
16. Призначаючи засудженій покарання, суд першої інстанції, взявши до уваги тяжкість вчинених злочинів, особу винної, яка характеризується позитивно та має міцні соціальні зв`язки, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, те, що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, на обліках в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, сприяла розкриттю злочину, на момент ухвалення вироку перебувала у стані вагітності, щиро розкаялась у вчиненому, обставин, обтяжуючих покарання судом не встановлено, дійшов висновку про можливість застосування до засудженої статті 69 КК. З вказаним висновком погодився і суд апеляційної інстанції, при цьому зазначивши про відсутність підстав для звільнення засудженої, яка на момент розгляду справи апеляційним судом мала на утриманні малолітню дитину, від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 79 КК.
17. Суд погоджується з висновком апеляційного суду про неможливість застосування до засудженої статті 79 КК, однак з підстав того, що згадана норма передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, для догляду за дитиною, але, як вбачається з матеріалів справи, засуджена на час касаційного розгляду справи перебуває на службі у Збройних Силах України, що унеможливлює здійснення нею постійного догляду за дитиною. 
18. При цьому Суд, враховуючи обставини справи, вважає за можливе застосування статті 75 КК.
19. Оцінюючи наявність підстав для звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням, Суд виходить з того, що у частині 2 статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого виду покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і в ході вирішення питання про порядок відбування покарання, зокрема про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення. 
20. Відповідно до статті 75 КК якщо суд при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
21. Враховуючи пом`якшуючі обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, а також посткримінальну поведінку засудженої, яка на момент розгляду справи в суді касаційної інстанції проходить службу в Збройних Силах України, бере участь у виконанні бойових завдань, є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем служби, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, Суд вважає, що виправлення засудженої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому вирок апеляційного суду підлягає зміні, а касаційна скарга засудженої - частковому задоволенню. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженої задовольнити частково. 
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 10 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши засудженій іспитовий строк тривалістю 3 роки. 
На підставі частини 1 статті 76 КК покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3 

[1] https://reyestr.court.gov.ua/Review/115061798

[2] 18 травня 2021 року, № 191/4297/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/97150131;