ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 650/1312/26
Номер провадження: 33/819/103/26
Головуючий у першій інстанції Сікора О.О.
Суддя-доповідач Коровайко О.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року     м. Херсон
Суддя Херсонського апеляційного суду Коровайко О.І.
при секретарі Вершині І.О.,
за участю 
захисника Яковенко С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката Яковенка Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце реєстрації та проживання:     АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Зміст оскаржуваної постанови та встановлених судом першої інстанції обставин.
Постановою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Крім того, з ОСОБА_1 стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за те, що він 14.02.2026 року о 22:40 год. по вул.Свободи в с.Велика Олександрівка, Бериславського району, Херсонської області, будучи особою, яка керувала транспортним засобом "ТОЙОТА", державний номерний знак НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, при тому, що у нього уповноваженою особою були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Суд кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із постановою суду, захисник Яковенко С.М. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 березня 2026 року у справі №650/1312/26 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що складенню протоколу про адміністративне правопорушення не передувала законна зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . 
Також працівники поліції перед тим як висловити пропозицію щодо проведення огляду не виявили жодної ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .
Зазначає, що працівники поліції впорушення вимог Інструкції, склали направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у відсутність ОСОБА_1 . Крім того час складення направлення виходить за часові рамки складення адміністративних матеріалів, а в направленні зазначено медичний заклад, що знаходиться за 100 кілометрів від місця зупинки транспортного засобу.
Захисник звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в ньому не знаходять свого підтвердження доказами по справі.
Рапорт працівника поліції від 14.02.2024 року сам по собі не може слугувати беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Захисник зазначає, що поліцією при складенні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 порушено його право на захист, зокрема, поліцейський здійснював складення адміністративних матеріалів без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавивши його права дати пояснення за обставинами справи, подати докази, заявити клопотання/заперечення, скористатися юридичною допомогою адвоката/іншого фахівця в галузі права. Також, ОСОБА_1 не був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом.
Працівниками поліції не був дотриманий спеціальний порядок огляду військовослужбовця, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП , тому вся процедура огляду, яку застосували до ОСОБА_1 , згідно з приписами ч. 9 ст.266-1 КУпАП є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, встановлених законом.
Враховуючи наведене, працівники поліції невірно оцінили обставини справи, не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем відносно якого має відбуватись інший порядок проведення огляду, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкових висновків та встановив на підставі наявних матеріалів справи вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності достатніх та належних доказів.
На думку захисника, судом першої інстанції було проведено формальний розгляд справи, без повного дослідження наявних матеріалів. Розгляд справи відбувся за одне судове засідання, хоча законодавчо надано можливість протягом одного року вживати заходів для повного, усестороннього і об`єктивного розгляду справи, з забезпеченням дотримання прав особи.
Суд першої інстанції, маючи у своєму розпорядженні контактні дані ОСОБА_1 та його актуальну домашню адресу, послався на те, що інспектор патрульної поліції, при складенні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 начебто попередньо визначив дату судового засідання щодо розгляду справи за складеним протоколом та про таку дату начебто повідомив ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять жодного підтвердження направлення судової повістки про виклик ОСОБА_1 .
Таким чином, суд першої інстанції обмежив ОСОБА_1 в реалізації своїх прав як особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, провівши судовий розгляд формально, зазначивши про його неявку.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що оскаржувана постанова була винесена 09.03.2026 року, а тому апеляційна скарга мала бути подана до 19.03.2026 року включно, 19.03.2026 року через підсистему «Електронний суд» захисником Яковенко С.М. до Херсонського апеляційного суду була подана апеляційна скарга, проте постановою апеляційного суду від 27.03.2026 року скаргу було повернуто з причин відсутності договору або витягу з договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 . 
Захисник зазначає про те, що апеляційна скарга була подана 19.03.2026 року, тобто в межах строку апеляційного оскарження, однак у зв`язку із поверненням апеляційної скарги, станом на момент повторної подачі апеляційної скарги, строк апеляційного оскарження сплинув. У зв`язку із викладеними обставинами, апеляційна скарга з виправленими недоліками подана повторно, наступного дня після отримання постанови про повернення апеляційної скарги – 29.03.2026 року. Таким чином, вважає що пропуск строку подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції (після 19.03.2026 року), був допущений з поважних причин, у зв`язку із чим просить його поновити.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.
Захисник Яковенко С.М. підтримав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просив поновити строк на апеляційне оскарження, а постанову суду скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду. Захисник не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутносі 

Мотиви суду
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та обговоривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Виходячи зі змісту вказаної статті початком перебігу строку на апеляційне оскарження постанови законодавцем визначено саме день винесення такої постанови. Будь-яких виключень із вказаного правила, зокрема пов`язаних із датою отримання копії постанови, чи ознайомленням з матеріалами провадження, процесуальне законодавство не містить.
Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Як вбачається з матеріалів провадження 09 березня 2026 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області розглянуто справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .
У вказаній справі строк на апеляційне оскарження постанови обчислюється з дня її проголошення, останній день строку на апеляційне оскарження 19 березня 2026 року.
Разом із цим, з апеляційною скаргою на вказане судове рішення адвокат Яковенко С.М. звернувся 19.03.2026 року через підсистему «Електронний суд», в межах строку на апеляційне оскарження.
Проте постановою судді Херсонського апеляційного суду від 27.03.2026 року скаргу було повернуто у зв`язку з тим, що до апеляційної скарги не було додано визначених законодавством документів на підтвердження повноважень захисника. Також, у постанові зазначено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду за умови дотримання вимог ст. 271 КУпАП. Вказана постанова отримана захисником через систему «Електронний суд» наступного дня, 28.03.2026 року.
29.03.2026 року адвокатом Яковенком С.М. повторно подано апеляційну скаргу через систему «Електронний суд», в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
Вбачається, що вперше апеляційну скаргу захисником подано в межах строку на апеляційне оскарження, яка постановою судді Херсонського апеляційного суду від 27.03.2026 року була повернута. Повторно захисник звернувся з апеляційною скаргою на наступний день, після отримання 29.03.2026 року.
Зазначене свідчить про те, що процесуальна поведінка адвоката Яковенка С.М., який є захисником Грейди М.В., була спрямована на своєчасне оскарження постанови суду, тому апеляційний суд вважає, що наведені обставини є поважними причинами пропуску захисником строку на апеляційне оскарження та відповідний строк підлягає поновленню з метою надання можливості реалізації стороною захисту прав під час розгляду справи.

Щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
Статтею ст.268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи встановлено, що 09 березня 2026 року розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_1 . 
Інформація про формування судової повістки про виклик в судове засідання призначене на 09 березня 2026 року та її відповідне направлення за адресою ОСОБА_1 в матеріалах провадження відсутня.
Щодо посилання суду першої інстанції в постанові на те, що інспектор патрульної поліції, при складенні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 попередньо визначив дату судового засідання, про яку під підпис повідомлено ОСОБА_1 , то матеріали провадження такої інформації не містять. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги процесуального законодавства щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату та час судового розгляду, наслідком чого стало порушення вимог ст.268 КУпАП. 
Таким чином постанову районного суду не можна визнати законною і вона підлягає безумовному скасуванню.
В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, однак ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Крім того, під час апеляційного розгляду забезпечено участь захисника – адвоката Яковенка С.М., який зазначив, що ОСОБА_1 обізнаний про апеляційне провадження та не заперечує проти розгляду справи за участю захисника.
Згідно ст.294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП встановлений обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №246094 від 14 лютого 2026 року, встановлено, що 14.02.2026 року о 22:40 год.  ОСОБА_1 по вул.Свободи в с.Велика Олександрівка, Бериславського району, Херсонської області, керував автомобілем "TOYOTA HIACE", д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що вина  ОСОБА_1 підтверджена наступними дослідженими та перевіреними судом доказами:
-протоколом про адміністративне правопорушення від 14.02.2026 року серії ААБ №246094, в якому викладені дата та час, місце та обставини (керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп?яніння) вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, встановлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Засвідчено факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України;
-змістом відео-файлів з нагрудних відео-реєстраторів поліцейських, за якими вбачається зупинка транспортного засобу "TOYOTA HIACE", д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , останньому було озвучено причину зупинки «комендантська година», після чого при спілкуванні були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію поліцейських пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_1 відмовився. Поліцейськими було запропоновано  ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, від чого ОСОБА_1 також відмовся, не зважаючи на ту обставину, що було роз`яснено наслідки такої відмови;
-рапортом поліцейського від 14.02.2026 року відповідно до якого інспектор зазначив, що під час патрулювання смт.Велика Олександрівка, під час дії комендантської години, по вул.Свободи, близько 22:00 години було помічено автомобіль "TOYOTA HIACE", д/н НОМЕР_1 . Автомобіль було зупинено та встановлено, що за кермом перебуває гр. ОСОБА_1 та під час спілкування було встановлено, що останній має ознаки алкогольного сп`яніння, було запропоновано пройти освідування на встановлення стану алкогольного сп`яніння через алкотестер Драгер чи в медичному закладі, на що останній відмовився. Було складено протокол про адміністративне правопорушення, надавати пояснення по даному факту та отримувати копію протоколу на місці складання відмовився, що було зафіксовано на нагрудну боді-камеру;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.02.2026 року, відповідно до якого вбачається, що водія було направлено на огляд на стан сп`яніння в заклад охорони здоров`я та водій відмовився від цього;
-іншими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку.
В силу положень ст.251 КУпАП наведені докази у своїй сукупності доводять обставини вчиненого особою адміністративного правопорушення, з приводу чого доводи апеляційної скарги про протилежне слід визнати необґрунтованими.
Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за:
керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 
передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 
відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Умови та послідовність дій поліцейських у разі виявлення у водія ознак сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, зі змінами від 20 січня 2023 року за № 57 (в подальшому Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (в подальшому Інструкція).
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).
Як вбачається зі змісту матеріалів справи про адміністративне правопорушення, наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення правоохоронцями були дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, інші документи.
Відповідно до ст.252 КУпАП суд, що здійснює розгляд справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підставі вищенаведеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які відповідають критеріям належності та допустимості.
Посилання захисника на те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки положеннями ст.251 КУпАП визначено, що одним із джерел доказів є протокол про адміністративне правопорушення.
При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає.
Статтею 256 КУПАП визначено вимоги до протоколу про адміністративні правопорушення, у якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою органу Національної поліції в межах повноважень, визначених ст.255 КУпАП та в повній мірі відповідає вимогам, що визначені ст.256 КУпАП, оскільки містить відомості про уповноважену особу органу Національної поліції, що його склала, відомості про особу правопорушника, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення – ч.1 ст.130 КУпАП; пункт правил дорожнього руху, що порушено – п.2.5 ПДР.
За наведеного, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустим доказом у даній справі.
Одночасно слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення у даному випадку є не єдиним доказом, що вказує на наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Що стосується доказового значення рапорту працівника поліції, то вказаний документ оцінюється у сукупності з іншими доказами, тому доводи апеляційної скарги щодо зазначеного документу є безпідставними. 
Посилання захисника на те, що наявними у справі доказами не підтверджується наявність підстав для зупинки транспортного засобу, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи відомостями, зокрема змістом відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, в якому чітко зафіксовано повідомлення причини зупинки транспортного засобу – порушення комендантської години, а також відомостями з рапорту щодо дії комендантського часу. 
Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави для зупинки транспортного засобу, до яких відноситься порушення правил ПДР.
В пункті 5 ч.1ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану » визначено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, а саме запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світлового та інших видів маскування.
В пункті 8 Порядку здійснення заходів підчас запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого Постановою КМУ від 8липня 2020р.№ 573 визначено, що на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.
Дозволяється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях, де запроваджено комендантську годину, без виданих перепусток особам та рух транспортних засобів Збройних Сил, Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС, які залучаються до здійснення заходів під час запровадження комендантської години, транспортним засобам спеціалізованого призначення, які виконують невідкладне службове завдання, за умови ввімкнення спеціальних світлових сигнальних пристроїв, а також адвокатам, призначеним регіональними/міжрегіональними центрами з надання безоплатної правничої допомоги для надання безоплатної вторинної правничої допомоги затриманим у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, особам, час прибуття до яких припадає на визначений період доби, зокрема на власних транспортних засобах.
В пункті 16 Порядку визначено, що патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, або паспортні документи іноземця, особи без громадянства, документи, що підтверджують законність перебування на території України, та перепустки або свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю або посвідчення адвоката України та скановану копію доручення регіонального/міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги для надання безоплатної вторинної правничої допомоги, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи; за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться;
Відповідно до рішення № 4 Ради оборони Херсонської області від 28 березня 2025 року, затвердженого розпорядженням начальника Херсонської обласної військової адміністрації від 01.04.2025 р. № 163 на території Бериславського району запроваджена комендантська година з 21 години 00 хвилин до 05 років 00 хвилин щодня.
Зі змісту матеріалів провадження, зокрема відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено після 22:30 год.
Отже твердження апеляційної скарги про те , що у поліцейських не було законних підстав для зупинки транспортного засобу та вони не проінформували водія щодо причини зупинки спростовується наявними у справі доказами.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, а також відеозаписом, що долучений до матеріалів справи на якому зафіксовано обставини та причини зупинки 14 лютого 2026 року транспортного засобу "TOYOTA HIACE", д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Згідно вказаного відеозапису саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом (а.п.13), його особу було встановлено працівниками поліції. Зазначена обставина стороною захисту не оспорюється.
Що стосується питання наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, то зазначена обставина підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія, відповідно до яких працівниками поліції у ОСОБА_1 виявлено наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. 
Вказані ознаки сп`яніння відповідають переліку, що наведений в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.
Посилання захисника на те, що працівниками поліції не було здійснено огляд ОСОБА_1 для виявлення ознак сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки положеннями ст.266 КУпАП та Інструкції не визначено спеціального порядку виявлення у водіїв ознак сп`яніння, зокрема проведення процедури огляду водія та фіксації таких ознак в тому числі на відеозаписі. Встановлення наявності чи відсутності таких ознак у водія віднесено до дискреційних повноважень працівників поліції, які визначають їх самостійно за візуальними зовнішніми ознаками водія (різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови), поведінкою водія (поведінка, що не відповідає обстановці) чи наявністю запаху алкоголю з порожнини рота.
Тому, посилання захисника, що працівники поліції перед висловленням пропозиції проведення огляду не виявили жодної ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 є безпідставними. 
Що стосується питання відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, то вказана обставина підтверджується зокрема наявним в матеріалах справи письмовим направленням водія на медичний огляд до закладу охорони здоров`я та відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. 
З відеозапису, долученого до матеріалів справи убачається, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , одним із інспекторів патрульної поліції ставилось питання ОСОБА_1 про вживання алкогольних напоїв, на що останній ухилися від прямої відповіді, а на запитання поліцейського чи знає він про відповідальність за вживання, відповів, що знає, поліцейським було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або в найближчому медичному закладі. На це ОСОБА_1 відповів відмовою, проходити огляд відмовився, повідомив, що підписувати нічого не буде. Окрім цього, ОСОБА_1 пояснив, що їде від дівчини та знає, що не можна вживати, просив увійти в ситуацію.
Таким чином вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю доказів, що наявні у справі. Так, зазначені у протоколі відомості в повній мірі узгоджуються із письмовими матеріалами та відеозаписом.
Посилання сторони захисту у скарзі на те, що направлення на огляд працівниками поліції оформлене 14.02.2026 року о 22:15 год., при тому, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння встановлений працівниками поліції начебто о 22:40 год. (згідно фабули протоколу), а також те, що в ньому вказано лікарню КНП «Херсонський обласний заклад надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради, апеляційний суд хоч і приймає до уваги, проте вказані обставини не є такими, що зумовлюють недопустимість вказаного документа як доказу, оскільки не спростовують факту направлення водія на огляд.
Зі змісту наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівниками поліції в ході спілкування з ОСОБА_1 в усній формі запропоновано останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в найближчому медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився. За наведеного, технічні недоліки письмового направлення водія на огляд для встановлення стану сп`яніння не спростовують факту направлення такого водія на огляд.
Посилання сторони захисту на недотримання процедури відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки положення ст.266 КУпАП не передбачають спеціальної процедури такого відсторонення. З огляду на зафіксовані події на відеофайлах, відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом відбулось шляхом передання транспортного засобу працівниками поліції іншому водію під керування, тому апеляційний суд не вбачає жодних порушень положень ст.266 КУпАП з боку працівників поліції, оскільки фактично ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.
Доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що працівниками поліції не був дотриманий спеціальний порядок огляду військовослужбовця ЗСУ, визначений приписами ст.266-1 КУпАП , тому вся процедура огляду, яку застосували до ОСОБА_1 , згідно з приписами ч.9 ст.266-1 КУпАП є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, встановлених законом, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на наступне. 
Відповідальність водія за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також за відмову від огляду на стан сп`яніння передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Зазначені адміністративне правопорушення відносяться до адміністративних правопорушень на транспорті у сфері безпеки дорожнього руху. Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є особа, яка керує транспортним засобом. 
Згідно з положеннями ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в ст. 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення передбачені ст. 130 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції. 
КУпАП не передбачено спеціальної норми, що регулює відповідальність водія який є військовослужбовцем за керування транспортним засобом, який належить фізичній чи юридичній особі у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до приписів ч. 1,4 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
При порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.
За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1  керував транспортним засобом "TOYOTA HIACE", д/н НОМЕР_1 . Відомості про те, що вказаний транспортний засіб є транспортним засобом ЗСУ відсутні. А відтак він несе адміністративну відповідальність на загальних засадах.
Статтею 266-1 КУпАП, на яку посилається апелянт, врегульовано особливості проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони вчинили адміністративне правопорушення, яке відноситься до військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б. 
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст.266-1КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.
Зазначене кореспондується з положеннями п.1 ч.1 ст. 255 КУпАП, згідно з якими посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, передбачені ст. 44, ч. 2, 3 ст. 123, ст. 172-10-172-20, ст. 173, 174, 178, 182, 184-1, 185, 185-7 КУпАП.
Згідно приписів п. 11 ч. 2 ст. 255 КУпАП посадові особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, - частина п`ята статті 122, стаття 122-2, частина третя статті 123, стаття 124, а також про всі порушення правил дорожнього руху, вчинені особами (крім військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів), які керують транспортними засобами Збройних Сил України та інших військових формувань).
Статтею 235-1 КУпАП визначено, що Військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені ч. 1, 4, 5 ст. 121, ст. 121-1, ч. 1,2,3,4 ст. 122, ч.1 ст. 123, ст. 124-1-126, ст. 132-1 КУпАП. 
Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і щодо нього має відбуватись інший порядок проведення огляду, апеляційний суд вважає непереконливими. Так, працівниками поліції встановлено особу ОСОБА_1 за посвідченням водія. Факт пред`явлення ОСОБА_1 працівникам поліції військового квитка не підтверджує того, що останній перебуває під час виконання ним обов`язків військової служби. На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 не був одягнений у військовий однострій та взагалі були відсутні ознаки, які б вказували на виконання ним обов`язків військової служби, про що останній сам особисто зазначив, вказавши, що повертався від дівчини, та на «позиції» не їхав.
За наведеного, апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника на доцільність застосування стосовно ОСОБА_1 окремого, передбаченого ст.266-1 КУпАП порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Також слід звернути увагу, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння.
Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки зазначена обставина підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення у якому у відповідній графі міститься підпис ОСОБА_1 . Протокол не містить будь-яких зауважень і застережень ОСОБА_1 із вказаного приводу. 
Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не отримував копію протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах провадження наявний супровідний лист про направлення ОСОБА_1 копії протоколу про адміністративне правопорушення.
Посилання захисника на судову практику судів першої та апеляційної інстанцій в інших справах, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки нормами КУпАП та Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено обов`язку суду під час розгляду справи враховувати рішення судів першої чи апеляційної інстанцій у інших справах щодо інших осіб, оскільки провадження стосується саме конкретних обставин, що можуть бути враховані лише в рамках розгляду даної справи. 
18 травня 2026 року захисником ОСОБА_2 долучено до матеріалів провадження копії документів, зокрема копію військового квитка, грамоти, нагородні книжки. 
Апеляційний суд враховує вказані відомості як такі, що позитивно характеризують особу ОСОБА_1 . Разом із цим, в силу імперативних приписів закону (ч.1 ст.130 КУпАП) щодо виду та розміру стягнення, вказані обставини не є такими, що є підставами для визначення більш м`якого виду стягнення, ніж передбачене вказаною нормою, оскільки визначене ч.1 ст.130 КУпАП стягнення є базальтернативним.
Діяння передбачені ст.130 КУпАП є найбільш тяжкими порушеннями у сфері безпеки дорожнього руху, через те, що пов`язані із можливим настанням значних суспільно небезпечних наслідків для суспільства, як то шкода життю та здоров`ю громадян внаслідок ДТП, скоєних водіями в стані сп`яніння.
Тому адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП втратило значення дрібного делікту, а вид і міра адміністративного стягнення за скоєння такого правопорушення постійно посилюються.
Частиною першою статті 130 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення, що наведене в диспозиції цієї статті для водіїв передбачене стягнення у виді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, судом не встановлено, і вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, який, на думку суду, є достатнім для виправлення порушника і попередження вчинення ним нових правопорушень.
В порядку ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 40-1, 130, 250-252, 283-285, 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання адвоката Яковенка Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 березня 2026 року задовольнити.
Поновити адвокату Яковенку Сергію Михайловичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 березня 2026 року. 
Апеляційну скаргу адвоката Яковенка Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 березня 2026 року скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя   О.І.Коровайко