ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року	справа № 380/8024/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, вул. Антоновича, 51; код ЄДРПОУ 39816845) з вимогою:
- скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області №ОПШ101533 від 08.04.2026 про застосування адміністративно господарського штрафу скасувати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваною постановою Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області від 08.04.2026 № ОПШ101533 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Позивач вказує, що під час рейдової перевірки 25.02.2026 водієм транспортного засобу були надані необхідні документи для перевірки, однак інспектор дійшов висновку про відсутність окремих тахокарт та порушення вимог щодо обладнання тахографа. Водночас позивач стверджує, що відповідачем неправильно визначено суб`єкта відповідальності, оскільки у товарно-транспортній накладній автомобільним перевізником зазначений ФОП ОСОБА_2 , тоді як спірну постанову винесено щодо ФОП ОСОБА_1 . На думку позивача, він не є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах, а тому не може бути суб`єктом відповідальності за виявлені порушення. З огляду на це просить поновити строк звернення до суду та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Ухвалою суду від 30.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.
Ухвалою суду від 06.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.
Відповідач позов не визнав, 12.05.2026 за вх.№40200 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що рейдову перевірку транспортного засобу Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 проведено з дотриманням вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку №1567. Під час перевірки встановлено відсутність у водія тахокарт за низку днів, а також відсутність цілісної таблички та пломб тахографа, що є порушенням статей 48, 49 Закону №2344-III, Положення №340 та Інструкції №385. На підставі акта перевірки № ЕАР 011521 від 25.02.2026 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 101533 від 08.04.2026. Відповідач стверджує, що особу автомобільного перевізника встановлено правильно на підставі товарно-транспортної накладної, у якій перевізником зазначено ФОП ОСОБА_1 , а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови немає. Процедуру розгляду справи та повідомлення перевізника про розгляд матеріалів справи дотримано в повному обсязі. Відтак відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.
Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:
Відповідно до пунктів 9, 10, 11, 12 Порядку № 1567, 25.02.2026, на а/д М-06 Київ-Чоп 434 км., старшим державним інспектором Відділу державного контролю на наземному транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області, був зупинений транспортний засіб марки Mercedes-Benz державний номерний знак – НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснював внутрішні перевезення вантажів згідно товарно – транспортної накладної №12 110350979 від 25.02.2026. 
У ході рейдової перевірки транспортного засобу було встановлено порушення п. 6.1 наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010, пп. 6 п. 1 Розділу ІІ наказу Мінрозвитку № 703 від 16.04.2025, ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» відсутні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія (їв)-тахокарти за 23.02.2026, 19.02.2026, 18.02.2026, 16.02.2026, 14.02.2026, 11.02.2026, 10.02.2026, 09.02.2026, 07.02.2026, 04.02.2026, 03.02.2026, 02.02.2026, 01.02.2026, 30.01.2026, 29.01.2025, ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» на момент перевірки відсутня цілісна табличка тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють установлення та технічне обслуговування контрольних пристроїв (тахографів) в автомобільних ТЗ, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3. частина 1.
За результатами рейдової перевірки складено акт № ЕАР 011521 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 25.02.2026.
Водій зі змістом Акту № ЕАР 011521 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 25.02.2026 року, ознайомився.
На виконання вимог п. 17 Порядку № 1567, позивачу було направлено, повідомленням № 20261/33.2/24-26 від 17.03.2026 про розгляд матеріалів справи про порушення (Запрошення на розгляд матеріалів справи), на його поштову адресу, рекомендованим відправленням №R067124916019 за допомогою засобів поштового зв`язку оператора «Укрпошта», яким останнього було запрошено на розгляд матеріалів справи про порушення № 848, який відбувся 08.04.2026 о 10:00 год., в приміщенні Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області, за адресою: Львівська обл., Львівський р-н., с. Малехів, вул. Івасюка 8. 
За результатом розгляду справи про порушення, було винесено постанову про застосування адміністративного - господарського штрафу № ОПШ 11533 від 08.04.2026, за порушення визначені ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» на підставі ч. 1 абз.3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративного-господарський штраф у сумі 17000,00 гривень.
Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
При вирішенні спору суд виходить з такого.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ).
Статтею 2 Закону №2344-ІІІ передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до ст.18 Закону №2344-ІІІ, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Відповідно до ч.4 ст.6 Закону №2344-ІІІ, реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
На виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Положення №103).
Відповідно до п.1 Положення №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п.п.1, 3 п.4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Як зазначено у п.8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Статтею 6 Закону №2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567; в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).
Відповідно до п.12.Порядку №1567, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (п.13 Порядку №1567).
Згідно з п.14 Порядку №1567, рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до про абз.абз.4, 10 п.15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода), додержання водієм режиму праці та відпочинку.
Суд зазначає, що позивач на момент проведення перевірки здійснював нерегулярні пасажирські перевезення за маршрутом м. Хмельницький - м. Чернівці - м. Хмельницький, транспортним засобом, який обладнаний аналоговим тахографом, встановлено відсутність реєстраційних листків режиму праці та відпочинку - тахокарти у водія ОСОБА_3 за 23.02.2026, 19.02.2026, 18.02.2026, 16.02.2026, 14.02.2026, 11.02.2026, 10.02.2026, 09.02.2026, 07.02.2026, 04.02.2026, 03.02.2026, 02.02.2026, 01.02.2026, 30.01.2026, 29.01.2025 чим порушено вимоги статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до статті 1 та статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - це суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів або вантажів транспортними засобами на законних підставах.
Суд зазначає, що під час проведення рейдової перевірки 22.10.2025 року водієм транспортного засобу було надано документи, які прямо підтверджують, що саме ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах, а саме: товарно-транспорту накладу №12-110350978 від 25.02.2026.
Суд вважає, що в даному випадку саме позивач виступає стороною договірних відносин із замовником перевезення.
Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня1997 року, визначено:
Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).
Суд враховує, що Верховний Суд вже сформував правовий висновок у подібних правовідносинах щодо застосування положень статті 48 Закону № 2344-III в контексті реалізації повноважень Укртрансбезпеки щодо притягнення суб`єктів господарської діяльності до адміністративної відповідальності, який викладено у постановах від 06 вересня 2023 року справі № 120/5064/22, від 16 серпня 2023 року у справі № 160/12371/22, від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21, від 22 лютого 2024 р. № 520/4486/23.
Суд звертає увагу на те, що з наданих відповідачем доказів, що водієм на вимогу інспектора надано ТТН № 12-110350979 від 25.02.2026, у якому автомобільним перевізником вказано ФОП ОСОБА_1 (ЄДРПОУ № НОМЕР_1 ).
Суд також зазначає, що водій, ОСОБА_4 з актом ознайомлений, що підтверджується його підписом. Зауважень або заперечень останнім, щодо заповненого Акта до матеріалів справи сторонами не долучено.
Щодо поданої позивачем копії ТТН №12-110350979 від 25.02.2026, в якій перевізником визначено ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ №3608701797), суд зазначає таке. 
Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. 
Розглядаючи справи подібної категорії, Верховний Суд сформував сталий та незмінний підхід до вирішення питання щодо встановлення особи автомобільного перевізника у справах, в яких оскаржують постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт. 
У постанові від 22.02.2024 у справі №520/4486/23 Верховний Суд зазначив, що відомості щодо перевізника зазначаються в ТТН, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є ТТН, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України. 
Верховний Суд у постанові від 14.11.2024 № 420/24932/23 дійшов висновку, що формування та збір документів для перевезення завершується на початок руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події. 
Верховний Суд неодноразово зазначав, що подання до суду документів, які не було пред`явлено під час перевірки, не спростовують факт відсутності встановленого порушення, оскільки обов`язок пред`являти такі документи чітко встановлений Законом № 2344-III.
Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Зважаючи на зазначене, посадовими особами Управлінням державного нагляду (контролю) у Львівській області в межах своїх повноважень вірно встановлено особу автомобільного перевізника.
Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено щодо позивача Постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч. 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна