Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 945/593/26
Провадження № 2/945/1081/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді Павленко І.В.,
за участю секретаря судового засідання Сербиної К.Ю.,
представника позивача ОСОБА_1 адвоката Душаченко І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі судових засідань в м. Миколаїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радісносадівської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа - Біржа нерухомості «ЕДВАЙС-КОНСУЛЬТ», про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
ВСТАНОВИВ:
16 березня 2026 року ОСОБА_1 (далі - позивач) через свого представника адвоката Душаченко І.С., звернулась до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Радісносадівської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа - Біржа нерухомості «ЕДВАЙС-КОНСУЛЬТ», про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 04 жовтня 2000 року, між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Біржі нерухомості «ЕДВАЙС-КОНСУЛЬТ» було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1416 від 03.03.2000, а саме дачного будинку разом з земельною ділянкою АДРЕСА_1 , СВТ «Прометей». Свої зобов?язання за договором покупець виконав повністю - прийняв у власність вищезазначений будинок та сплатив продавцю його вартість та зареєстрував даний договір купівлі-продажу у КП «Миколаївське МБТІ». В свою чергу продавець теж виконав свої зобов?язання передав у власність позивачу дачний будинок АДРЕСА_1 , СВТ «Прометей». Відповідно до довідки КП ММБТІ згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 право власності зареєстрована за ОСОБА_1 в цілому на підставі договору № 1416 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.03.2000, укладеного на Біржі нерухомості «ЕДВАЙС-КОНСУЛЬТ», зареєстрованого в КП ММБТІ 24.02.2000. Дана угода купівлі-продажу не була посвідчена нотаріально, тому позивач, як власник, не може розпорядитися належним йому майном і таким чином відповідно до ст. 15, 16 ЦК України вимушений звертатися до суду за захистом та відновленням своїх прав, шляхом визнання угоди, що укладена на біржі - дійсною. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є донька - ОСОБА_1 . Оскільки майно розташоване на території Радісносадівської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області, саме Радісносадівська селищна рада Миколаївського району Миколаївської області є належним органом місцевого самоврядування, залучення якого до участі у справі як відповідача є необхідним для усунення дефекту належного відповідача та забезпечення можливості ухвалення судового рішення, яке матиме реальні правові наслідки. У з?язку з уникненням дефекту відповідача, вважають Радісносадівську селищну раду Миколаївського району Миколаївської області належним відповідачем.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Душаченко І.С. надала пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, а також просила долучити додаткові докази та письмові пояснення і озвучила їх зміст.
Так представник позивача вважає, що відсутність у законодавстві того часу окремого визначення поняття «об?єкт незавершеного будівництва» або спеціальної процедури його відчуження не може тлумачитися як законодавча заборона на укладення відповідних правочинів. Законодавець не встановлював імперативної норми про нікчемність чи недійсність договорів щодо таких об?єктів, а тому сторони були вправі врегулювати відповідні правовідносини на власний розсуд, за умови відсутності порушення закону та прав третіх осіб. На момент укладення спірного договору об?ект незавершеного будівництва фактично являв собою сукупність будівельних матеріалів, конструктивних елементів та майнових прав забудовника, що дозволяло розглядати його як майно у розумінні цивільного законодавства. Відтак такий об?єкт міг бути предметом цивільного обороту та відчуження на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 15 Закону «Про товарну біржу» у редакції, чинній станом на 2000 рік, біржовою операцією визнається угода купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Право власності на незавершене будівництво визнавалося ще до 2003 року, підставою для легалізації таких угод стало і те, що навіть до набрання чинності нового Цивільного кодексу існували підзаконні акти, що визнавали незавершене будівництво об?єктом права власності, а саме, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб. Державна реєстрація права власності на спірний об?єкт була здійснена уповноваженим державним органом у встановленому на той час порядку, а саме БТІ. Також право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.09.2020 року. Вчиняючи реєстраційні дії, компетентний орган фактично перевірив надані документи та визнав спірний договір належною правовою підставою для виникнення права власності. Відтак сама держава підтвердила юридичну допустимість відповідного правочину та визнала його таким, що породжує цивільно-правові наслідки. Така норма міститься у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-IV від 01.07.2004): Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Додатково підкріплює це частина 2 статті 3 того ж Закону: «Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації». Таким чином, укладений сторонами договір купівлі-продажу об?єкта незавершеного будівництва відповідав вимогам законодавства, чинного на момент його укладення, був спрямований на реальне настання правових наслідків, фактично виконаний сторонами та підтверджений державною реєстрацією права власності, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.
Представник відповідача Радісносадівської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету, відзив до суду не скерував.
Представник Біржи нерухомості «ЕДВАЙС-КОНСУЛЬТ» в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів та повісток про виклик до суду за адресою місцезнаходження юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулися до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній»; про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності представника до суду не надав.
Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить такого висновку.
03 березня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 23.02.2000 Чайковською А.О., приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Ровенської області по реєстру № 134, укладено договір купівлі-продажу на Біржі нерухомості «Едвайс-консульт».
На підставі цього договору ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила дачний будиночок незавершеного будівництва АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці: Миколаївська область, Миколаївський раойн, с. Радсад, СВТ «Прометей» з прилеглими спорудами: сараєм літ.Б, вбиральня літ.В, душ літ.Г, огородженнями № 1, 2, спорудою № 1. Готовність дачного будиночку незавершеного будівництва складає 70%. При переході права власності на дачний будиночок незавершеного будівництва до покупця ОСОБА_1 переходить право власності на земельну ділянку площею 0,0499 га, що належить на підставі Державного акту про право приватної власності на землю (реєстр № 279), виданого на підставі рішення виконкому Радсадівської сільської Ради від 16.12.97р. № 54. Продаж відбувся за 300 гривень. 
Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що даний договір складено та посвідчено у відповідності до вимог Закону України «Про товарну біржу» Біржою нерухомості «Едвайс-консульт» та подальшому нотаріальному посвідченню він не підлягає. Вказано, що відповідно до вимог ст. 227 ЦК України, договір підлягає реєстрації в Миколаївському БТІ.
На зворотній стороні договору міститься реєстраційний напис про реєстрацію договору в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 22.03.2000.
У матеріалах справи відсутня технічна документація на вказані об`єкти.
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 226130596 від 30.09.2020 вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4824283800:06:000:0069, площа (га): 0.0499, дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.08.2014, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Управління Держземагентства у Миколаївському районі Миколаївської області, підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1416, виданий 03.03.2000, видавник: Біржа Нерухомості «ЕДВАЙС-КОНСУЛЬТ», підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54325477 від 30.09.2020 09:43:12, Чекановський Сергій Ігорович, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївська область.
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 230178297 від 29.10.2020 вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на незавершене будівництво, садовий (дачний) будинок, об?єкт житлової нерухомості: нi. Опис об`єкта: садовий будинок незавершеного будівництва за літ.А (готовність садового будинка складає 70%); сарай за літ.Б; вбиральня за літ.В; душ за літ.Г; огорожа 1,2; споруди І. Адреса: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер: 4824283800:06:000:0069. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2206606448242. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1416, виданий 03.03.2000, видавник: Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт»; запит в БТІ, серія та номер: 290, виданий 30.09.2020, видавник: державний реєстратор Луканіна М.А.; відомості з ДЗК, серія та номер: 23182695, виданий 24.09.2020, видавник: Державний земельний кадастр. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54840903 від 29.10.2020 11:23:24. Луканіна Марина Анатоліївна, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївська область.
Позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_2 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 суд встановив, що ОСОБА_4 11.08.1990 уклала шлюб з ОСОБА_5 і змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 77 років, про що 20.04.2015 складено відповідний актовий запис № 117 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ).
Судом було зроблено запит та отримано a?a Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 85309528 про відсутність інформації у Спадковому реєстрі щодо спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Враховуючи, що правочин вчинено 03 березня 2000 року, при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР та Закону України «Про товарну біржу».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу» (тут і надалі в редакції Закону, чинній на час виникнення правовідносин) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
Відповідно до ст. 15 Закону, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про власність» (тут і надалі в редакції Закону, чинній на час виникнення правовідносин), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 цього Закону, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Склад, кількість і вартість майна, що може бути у власності громадян, не обмежується, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 14 Закону, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок (зокрема, але не виключно) для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі, зокрема, купівлі-продажу.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. 
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.07.1978 № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1992 №13 та від 25.05.1998 №15) роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.
В ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23) об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що «на рівні ЦК Української РСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року. Адже статті 47 і 27 ЦК Української РСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі».
Такий самий висновок зроблено у постанові ВС від 12 листопада 2025 року у справі № 501/896/23.
Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121 затверджено Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (далі – Інструкція).
Відповідно до п. 1.4.-1.9. Інструкції державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.).
Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.
Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.
Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.
Державній реєстрації підлягають тільки ті об`єкти нерухомості, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку незалежно від форм їхньої власності й при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності на ці об`єкти.
До об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться, окрім іншого, садові будинки, дачі, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площ і провулків під окремими порядковими номерами.
Пунктом 2.1. Інструкції встановлено, що відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис у реєстрову книгу і на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис.
Додатком 1 до Інструкції встановлено Перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, до яких віднесено і Договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею.
Щодо державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_1 , що набуте на підставі біржового договору та зареєстроване реєстратором бюро технічної інвентаризації до 01 січня 2013 року без наявності у заявника рішення суду про визнання такого договору дійсним, то, на факт визнання державної реєстрації прав, проведеної до 01 січня 2013 року, впливає виключно відповідність такої реєстрації чинному на момент її проведення законодавству.
Відповідно до абзацу першого частини п?ятої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.
Враховуючи викладене, стосовно права власності, державну реєстрацію якого проведено до 01 січня 2013 року, Закон передбачає презумпцію достовірності, якщо інше не встановлено у судовому порядку.
Про це також було зазначено представником позивача у додаткових поясненнях.
З урахуванням наведеного вище, у суду відсутні підстави для висновку, що договір купівлі-продажу від 03.03.2000 не відповідає положенням чинного на момент його укладення законодавства або є недійсним.
При цьому, на підставі частини другої статті 47 ЦК УРСР за вимогою сторони угоди, її правонаступників суд може визнати дійсною тільки угоду, яка відповідно до чинного законодавства підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки вказаний договір купівлі-продажу незавершеного будівництва не підлягав нотаріальному посвідченню, це унеможливлює задоволення позову про визнання його дійсним. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
Позивач послалась на те, що не може розпорядитись належним їй майном і саме тому вимушена звернутись до суду. Однак жодних доказів того, що відповідачем або іншою особою позивачу було відмовлено в реалізації її права розпоряджатись належним їй майном, до матеріалів справи не надано.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20).
У названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.
З урахуванням наведеного, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача.
Керуючись ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Радісносадівської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа Біржа нерухомості «ЕДВАЙС-КОНСУЛЬТ», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач - РАДІСНОСАДІВСЬКА СЕЛИЩНА РАДА МИКОЛАЇВСЬКОГО РАЙОНУ МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, код ЄДРПОУ 04375636, місцезнаходження юридичної особи: Миколаївський район, Миколаївська область, селище Радісний Сад, вулиця Миру, 5;
Третя особа - Біржа нерухомості «ЕДВАЙС-КОНСУЛЬТ», місцезнаходження юридичної особи: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд. 26а, кв. 22, код ЄДРПОУ 23401807.
Дата складення повного судового рішення - 15 червня 2026 року.

Суддя І.В. Павленко