ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1125/25  Номер провадження 22-ц/814/2027/26	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.
учасники справи:
представник позивача – адвокат Синиченко Д. В.
представник відповідача – адвокат Варавін С. Д.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року, ухвалене суддею Колотієвським О. О., повний текст рішення складено –дата не вказана

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В:

12.05.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договорами №103168998 від 25.08.2021, №4901725 від 18.08.2021, №75993159 від 03.08.2021 у розмірі 161 727,12 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №103168998. 18.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №4901725. 03.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір №75993159.
Щодо умов та порядку укладання договорів, а саме:
Договору №103168998 від 25.08.2021:
Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 1875 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Договору №4901725 від 18.08.2021:
Згідно п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2 625 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Договору №75993159 від 03.08.2021:
Згідно п. 1. договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі – «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п. 2 договору про надання позики: - сума позики становить 11 850,00 грн. Процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. Відповідно до договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
30.11.2021 було укладено договір №30-11-65, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103168998. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103168998. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №103168998.
29.11.2021 було укладено договір №29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4901725.
10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4901725. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4901725.
27.01.2022 було укладено договір №27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75993159.
10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75993159. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №75993159.
Станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.
Загальний розмір заборгованості за договором №103168998 від 25.08.2021, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 81 981,25 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 9 500,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 71 481,25 грн; - заборгованість за комісіями - 1000,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 71 056,25 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 9 500,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 60 556,25 грн; - заборгованість за комісіями - 1000,00 грн.
Загальний розмір заборгованості за договором №4901725 від 18.08.2021, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 61 775,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7 000,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 54 075,00 грн; - заборгованість за комісіями - 700,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 53 725,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7 000,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 46 025,00 грн; - заборгованість за комісіями - 700,00 грн.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №75993159 від 03.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 36 945,87 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11 850,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 24 879,00 грн; - інфляційні збитки - 189,60 грн; - нараховані 3% річних - 27,27 грн.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, становить 161 727,12 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 28 350,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 131 460,25 грн; - заборгованість за комісіями - 1700,00 грн; - інфляційні збитки - 189,60 грн; - нараховані 3% річних - 27,27 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість у розмірі 109 402,12 гривень, з них:
- заборгованість за договором №75003159 у розмірі 36 945,87 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11 850,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами – 24 879,00 грн;
- заборгованість за договором №103168998 у розмірі 41 131,25 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 9 500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами – 30 631,25 грн; - заборгованість за комісіями - 1000,00 грн;
- заборгованість за договором №4901725 у розмірі 31 325 грн, з яких: за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 23 625 грн, заборгованість за комісіями - 700,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1623 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладення договорів ніким не оспорюється, з досліджених договорів судом першої інстанції установлено, що сторонами погоджено усі істотні умови щодо укладення та виконання їх, змісту, суті, об`єму зобов`язань, наслідки укладення, проте відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Таким чином суд першої інстанції вважав, що з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути заборгованість у розмірі 109 402,12 гривень, з них: - заборгованість за договором №75003159 у розмірі 36 945,87 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11 850,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами – 24 879,00 грн; - заборгованість за договором №103168998 у розмірі 41 131,25 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 9 500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами – 30 631,25 грн; - заборгованість за комісіями - 1000,00 грн; - заборгованість за договором №4901725 у розмірі 31 325 грн, з яких: основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 23 625 грн, заборгованість за комісіями - 700,00 грн. Позовні вимоги задоволено частково, суд першої інстанції вважав що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати частково з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами у загальному розмірі 123 423,02 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитори, надаючи ОСОБА_1 кредити на обумовлений договором строк, очікували повернення кредиту+процентів: ТОВ «Мілоан» - 11 875 грн, ТОВ «Мілоан» - 9 625 грн, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» - 15 383,23 грн, оскільки саме на таких умовах платноті та строковості було укладено кредитні договори, всього нарахованих процентів в межах строків кредитування – 8 037,23 грн, які і визнавалися відповідачем разом з сумами основного боргу (сум кредитів). Жодних Правил користування кредитами чи інших документів відповідач не підписував, також відповідач не підписував жодної додаткової угоди про продовження строку кредитних договорів. Всього позивачем до стягнення заявлено проценти у сукупному розмірі 131 460,25 грн. Таким чином, вбачається, що до стягнення заявлено надмірно нараховані за кредитами проценти у загальному розмірі 123 423,02 грн (131 460,25-8 037,23). Всього визнаються проценти за користування кредитом у розмірі 8 037,23 грн, також визнається сума основного боргу. Таким чином, заявлений розмір нарахованих процентів (які були відступлені за договорами факторингу) за кредитним договором значно перевищують погоджений між позичальником та кредитодавцями розмір. Вважає, що позивачем було необгрунтовано завищено розмір нарахованих процентів на загальну суму 123 423,02 грн, оскільки вказані проценти були нараховані поза межеми погоджених кредитними договорами строків, погоджених ОСОБА_1 з кредитодавцями в кредитних договорах. Оскільки, з кредитодавцями не було укладено жодного договору про продовження (лонгацію) строку кредитування, тому ОСОБА_1 заперечує проти завищення розміру процентів.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 18.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №4901725 (а.с. 17-21).

03.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір №75993159 (а.с. 31).

25.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №103168998 (а.с. 24-28).

Також сторони визнають умови та порядок укладання договорів, а саме:

По договору №103168998 від 25.08.2021:

Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 1875 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

По договору №4901725 від 18.08.2021:

Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2 625 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

По договору №75993159 від 03.08.2021:

Відповідно до п. 2 договору про надання позики: - сума позики становить 11 850,00 грн; - процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99% яка нараховується за кожен день користування позикою.

30.11.2021 укладено договір №30-11-65, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103168998 (а.с. 45-47).

10.01.2023 укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103168998 (а.с. 56-58). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №103168998.

29.11.2021 укладено договір №29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4901725 (а.с. 73-75).

10.03.2023 укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4901725 (а.с. 50-52). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4901725.

27.01.2022 укладено договір №27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75993159 (а.с. 78-80).

10.01.2023 укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75993159 (а.с. 56-58). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №75993159.

Отже, суд першої інстанції встановив, що до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги первісних кредиторів до відповідача за договорами №103168998 від 25.08.2021, №4901725 від 18.08.2021, №75993159 від 03.08.2021, що також підтверджується матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахунків заборгованостей за вказаними договорами, будь-які дії щодо її погашення відповідачем не вчинялися.

Щодо розрахунку заборгованості відповідача за договором №75993159 від 03.08.2021:

Відповідно до п. 2 договору про надання позики: - сума позики становить 11 850,00 грн.

Процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99% яка нараховується за кожен день користування позикою.

Процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день становить 2,70%.

Відповідно до п. 4 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та погашення, на залишок позики.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за договором становить 36 945,87 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11 850,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 24 879,00 грн; - інфляційні збитки - 189,60 грн; - нараховані 3% річних - 27,27 грн (період, за який здійснено нарахування, 27.01.2022-10.01.2023) (а.с. 40-43).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховані інфлянційні збитки та три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч 2 ст. 625 ЦК України у сумі 216,87 гривень.

Також суд першої інстанції не погодився із позицією відповідача про те, що з первісним позикодавцем узгоджені проценти за строк, обумовлений договором, та з нього підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 3 537,23 гривень.

Як установлено, вказаний договір укладено строком на 30 днів, який закінчується 01.09.2021.

Згідно п. 6.8 Правил №11/02/2021 у редакції від 11.02.2021, позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуютсья проценти у розмірі, встановленому договором позики (а.с. 32-37).

Згідно п. 7.1 Правил, позичальник має право продовжити строк користування позикою (далі - пролонгація).

Пунктом 7.2 встановлено, що умови пролонгації вказуються в особистому кабінеті позичальника на сайті. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник для оформлення пролонгації, визначається, виходячи з процентної ставки, зазначеної у договорі позики та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію.

Пунктом 7.5. Правил передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою необмежену кількість разів.

Враховуючи вказане та умови договору погоджені сторонами, суд першої інстанції вважав розрахунок відповідача, щодо розміру відсотків неправильним, так як він здійснений лише за період 30 днів.

У той час, у зв`язку із наявною заборгованістю на кінцеву дату договору та подальшим користуванням позикою, суд першої інстанції встановив, що було продовжено строк кредитування (автопролонгація), а отже і здійснювалося нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30 денного (пільгового) строку договору, що передбачено розділом 7 Правил договору.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що розмір заборгованості по відсоткам за користування коштами за договором позики є таким, що відповідає умовам вказаного договору та погоджується з розрахунком, здійсненим ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (а.с. 40-43).

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача як правонаступника ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» заборгованість у розмірі 36 945,87 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11 850,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами – 24 879,00 грн.

Щодо розрахунку заборгованості відповідача за договором №1031688998 від 25.08.2021 та договором №4901725 від 18.08.2021:

Відповідно до п. 1.2. договору №1031688998 сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом: 1875 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п. 1.2. договору №4901725, сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом: 2 625 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №103168998, загальна заборгованість становить 81 981,25 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 9 500,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами – 71 481,25 грн; - заборгованість за комісіями - 1000,00 грн. Період, за який нараховані відсотки, з 30.11.2021 по 23.02.2022 (а.с. 72).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №4901725 становить 61 775,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7 000,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами – 54 075,00 грн; - заборгованість за комісіями - 700,00 грн. Період за який нараховані відсотки з 29.11.2021 по 23.02.2022 (а.с. 69-70).

Відповідач не погоджується з вказаним позивачем розрахунком щодо нарахованих відсотків та визнав суму нарахованих відсотків лише за періоди, на які укладалися договори (по договору №1031688998, що був укладений на 15 днів, у сумі 1875 грн та по договору №4901725, що був укладений на 30 днів, у сумі 2 625 грн).

З вказаною позицією відповідача суд першої інстанції не погодився, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено, що вказані кредитні договори укладені на ідентичних умовах.

Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно п. 2.3.1. пролонгація вказаного в п.1.3. договору строку кредитування може відбуватися на пільгових умовах або стандартниих (базових) умовах наступним чином.

Згідно п. 2.3.1.1. позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування та має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту на певну частку заборгованості по кредиту. У такому разі нарахування процентів здійснюється за ставкою, визначеною у п. 1.5.2. договору 1,25 відсотків.

Відповідно до п. 2.3.2, розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и), щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному:
а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 договору та розділу 6 Правил;
б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 договору.

Пунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Згідно п. 1.4. договору №103168998 повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом встановлена 09.09.2021.

Судом першої інстанції встановлено, що після закінчення строку виконання договорів, визначених у п. 1.4., відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

З відомості ТОВ «Міолан» про щоденні нарахування та погашення за вказаним кредитним договором установлено, що 09.09.2021 відповідачем сплачено тіло кредиту у розмірі 500 гривень, комісії за пролонгацію 500 гривень, процентів по кредиту 575 гривень (а.с. 72).

З вказаного суд першої інстанції встановив, що відповідачем учинені дії для продовження строку договору (пролонгації) на пільгових умовах у відповідності до п. 2.3.1.1., а саме сплачено комісію та певну частку заборгованості по кредиту. Унаслідок вказаного, у період з 10.09.2021 по 16.09.2021 нарахування процентів здійснювалося на пільгових умовах у розмірі 118,75 гривень (загалом 831,25 гривень).

У подальшому ОСОБА_1 продовжив користуватися кредитними коштами, унаслідок чого кредитором з 17.09.2021 здійснено пролонгацію договору на стандартних (базових) умовах відповідно до п. 2.3.1.2. договору, яка не може перевищувати 60 днів, тобто по 15.11.2021, та розмір нарахованих відсотків у розмірі 5% на день становив 475 гривень (загалом 28 500 гривень) .

Таким чином відсотки за користування кредитом за увесь період з моменту його укладення до закінчення пролонгації становлять 30 631, 25 гривень та правильно розраховані первісним кредитором ТОВ «Міолан».

У той час, відповідно до розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал», який є правонаступником ТОВ «Міолан», після отримання права вимоги за кредитним договором додатково нараховано відсотки за користування кредитними коштами за період 86 днів з 30.11.2021 по 23.02.2022, яка склала 40 850 гривень (а.с. 101).

З вказаним розрахунком суд першої інстанції не може погодився з тих підстав, що він не відповідає умовам договору, тому є безпідставним.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем відповідно до частини другої статті 625 ЦК України вимога про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми заявлена не була.

У той час, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 15.11.2021 й поза межами цього строку нараховані правонаступниками передбачені договором проценти за користування кредитом є необґрунтованими та такими що суперечать умовам договору.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що унаслідок порушення умов договору з ОСОБА_1 підлягає стягненню: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 9 500,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами – 30 631,25 грн; - заборгованість за комісіями - 1000,00 грн.

Щодо договору №4901725 суд першої інстанції зазначив, що згідно п. 1.4. повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом встановлена до 17.09.2021.

Після закінчення строків виконання договорів, визначених у п. 1.4., відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав та продовжив користуватися кредитними коштами, унаслідок чого кредитором з 19.09.2021 здійснено пролонгацію договору на стандартних (базових ) умовах відповідно до п. 2.3.1.2. договору, яка не може перевищувати 60 днів.

З наданої відомості про щоденні нарахування та погашення за договором вбачається, що первісним кредитором всупереч п. 2.3.1.2. кредитного договору здійснено нарахування відсотків за одним видом пролонгації за період 60 днів.

Умовами договору установлено, що якщо позивальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних базових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховується за стандартною (базовою) ставкою наведенною у п. 1.6 договору, згідно якого вона становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Враховуючи, що відповідачем не виконано умови кредитного договору у строк до 17.09.2021, а отже розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами на умовах пролонгації на стандартних (базових) умовах відповідно до п. 1.6 договору, що становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день, слід здійснювати з 18.09.2021 по 16.11.2021.

Фактичний залишок кредиту станом на 17.09.2021 складав 7 000 гривень та 5% за користування кредитними коштами за кожень день становить 350 гривень.

З вказаного слідує, що заборгованість відповідача по відсоткам за користування кредитними коштами, у період пролонгації договору на стандартних (базових) умовах відповідно до п. 2.3.1.2. договору, за 60 днів, повинна становити 21 000 гривень (350 гривень *60 днів).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №4901725, окрім заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором, у подальшому також нараховувалися відсотки за кредитним договором правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал». Період, за який нарахувані відсотки, з 29.11.2021 по 23.02.2022, тобто 87 днів, на суму 30 450 гривень (а.с. 100).

З розрахунку встановлено, що вони також нараховувались у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день, як і первісним кредитором.

Суд першої інстанції визнав, що вказані відсотки нараховані безпідставно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 16.11.2021 й поза межами цього строку нараховані правонаступниками передбачені договором проценти за користування кредитом є необґрунтованими та такими що суперечать умовам договору.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем відповідно до частини другої статті 625 ЦК України вимога про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми заявлена не була.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що унаслідок порушення умов договору №4901725 з ОСОБА_1 підлягає стягненню: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 23 625 грн (2 625 грн за перод з 19.08.2021-17.09.2021 + 21 000 грн за період пролонгації), заборгованість за комісіями - 700,00 грн.

З матеріалів справи встановлено, що на обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем суду надано: заявку на надання юридичної допомоги та витяг з акту про надання юридичної допомоги на загальну суму 25 000 гривень (а.с. 15-16).

Відповідач заперечує щодо заявленої суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що розмір 25 000 грн не відповідає критерію реальності та розумності адвокатських витрат і є явно завищеними.

Суд першої інстанції врахував складність категорії справи та, керуючись принципом розумності та пропорційності, визнав заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги завищеною.
Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 323 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором.

Згідно п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У постанові Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22.

Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №706/68/23 (провадження №61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.

У постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №5017/1987/2012).

Частина 3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за договорами №103168998 від 25.08.2021, №4901725 від 18.08.2021, №75993159 від 03.08.2021 всього у розмірі 161 727,12 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 18.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №4901725 (а.с. 17-21), 03.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір №75993159 (а.с. 31), 25.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №103168998 (а.с. 24-28), шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Вказані договори було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані ОСОБА_1 на його номер мобільного телефону.

Так, згідно матеріалів справи встановлено, що договори №103168998 від 25.08.2021, №4901725 від 18.08.2021, №75993159 від 03.08.2021 підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора з дотриманням ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, ОСОБА_1 зазначені персональні дані, реквізити належного йому платіжного засобу для перерахування коштів: НОМЕР_1 та додано копію паспорту, довідки про реєстрацію місця її проживання та картки платника податків. 

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», вказаний договір прирівнюється до укладених у письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що договори №103168998 від 25.08.2021, №4901725 від 18.08.2021, №75993159 від 03.08.2021 були підписані позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладання кредитних договорів між ОСОБА_1 та первісними кредиторами ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», а також на підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідача, вказаний при укладенні договорів, а також в частині обґрунтування розміру заборгованості за договорами.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима відповідачем матеріали справи не містять.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договорами №103168998 від 25.08.2021, №4901725 від 18.08.2021, №75993159 від 03.08.2021 не виконав, у передбачений у договорах строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині стягнення з відповідача у примусовому порядку суми заборгованості за договорами №103168998 від 25.08.2021, №4901725 від 18.08.2021, №75993159 від 03.08.2021.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, згідно умов договору про споживчий кредит №4901725 від 18.08.2021 сторони погодили наступні умови: сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2 625 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 2.3.1. пролонгація вказаного в п.1.3. договору строку кредитування може відбуватися на пільгових умовах або стандартниих (базових) умовах наступним чином. Згідно п. 2.3.1.1. позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування та має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту на певну частку заборгованості по кредиту. У такому разі нарахування процентів здійснюється за за ставкою визначеною у п. 1.5.2. договору 1.25 відсотків. Відповідно до п. 2.3.2 розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 договору. Пунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість.
Також, згідно умов договору про споживчий кредит №103168998 від 25.08.2021 сторони погодили наступні умови: сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 1875 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Порядок пролонгації договору, аналогічний з попереднім договором.

Згідно умов договору позики №75993159 від 03.08.2021 сторони погодили наступні умови: сума позики становить 11 850 грн. Процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99% яка нараховується за кожен день користування позикою. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день становить 2,70%. Відповідно до п. 4 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та погашення, на залишок позики. Вказаний договір укладено строком на 30 днів, який закінчується 01.09.2021. Згідно п. 6.8 Правил №11/02/2021 в редакції від 11.02.2021 позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуютсья проценти у розмірі, встановленому договором позики. Згідно п. 7.1 Правил позичальник має право продовжити строк користування позикою. Пунктом 7.2 встановлено, що умови пролонгації вказуються в особистому кабінет позичальника на сайті. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник для оформлення пролонгації визначається виходячи з процентної ставки, зазначеної у договорі позики та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію. Пунктом 7.5. Правил передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою необмежену кількість разів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 продовжив користуватися кредитними коштами після закінчення періоду кредитування, унаслідок чого кредитором здійснено пролонгацію договорів. Укладення договорів ніким не оспорюється. З досліджених договорів установлено, що сторонами погоджено усі істотні умови щодо укладення та виконання їх, змісту, суті, об`єму зобов`язань, наслідки укладення, проте відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання. 

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося й поза межами цього строку нараховані правонаступниками, передбачені договором проценти за користування кредитом, є необґрунтованими та такими, що суперечать умовам договору.

Водночас, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, згідно яких стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається, позичальник ОСОБА_1 не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеними кредитними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитних договорів. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлений розмір нарахованих процентів (які були відступлені за договорами факторингу) за кредитним договором значно перевищують погоджений між позичальником та кредитодавцями розмір, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку про надання юридичної допомоги №866 від 01.03.2025, витяг з акту №6 від 31.03.2025 (а.с. 12-16).

Відповідно до положень частини 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків, проте у даній справі предметом спору є стягнення заборгованості, які виникли по трьом кредитним договорам, укладеним відповідачем, по яким окремо позивачем проведені відповідні розрахунки та надані докази.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України обґрунтованою та пропорційною сумою витрат на правову допомогу, яка була надана у даній справі, є 9 000 грн. 

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 27 квітня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов