ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3228/25  Номер провадження 22-ц/814/1577/26	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової Олени Петрівни
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2025 року, ухвалене в місті Кременчук під головуванням судді Андрієць Д. Д., 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про припинення відрахування за договорами споживчого кредитування та визнання недійсними договорів споживчого кредитування,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року адвокат Філатова О. П., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із вказаним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просила суд припинити відрахування за договорами споживчого кредитування № 25010837963639 від 08.01.2025 та № 25010837963637 від 08.01.2025, оформленими АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , визнати недійсними договори споживчого кредитування № 25010837963639 від 08.01.2025 та № 25010837963637 від 08.01.2025, оформлені АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 є постійним клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», в період з 2012 по 2025 мав відкриті рахунки та декілька карток різного призначення, користувався послугою «Приват24».
07.01.2025 на його мобільний телефон у домовий чат месенджеру «Вайбер» прийшло повідомлення з посиланням про отримання фінансової допомоги від ООН. Перейшовши за посиланням, він виявив, що на його картковий рахунок було оформлено договори купівлі-продажу з розстрочкою платежу в магазині «Комфі» м. Дніпро.
Після цього 08.01.2025 він зателефонував на гарячу лінію Банку за номером 3700 та повідомив про те, що в додатку «Приват24» він виявив спроби невідомих осіб заволодіння грошовими коштами на його банківських рахунках та заявив про блокування банківських карток з метою уникнення шахрайських дій. 
02.12.2024 ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу на придбання побутової техніки на загальну суму 13 933 грн, зі сплатою 1250 грн щомісяця. Після блокування його картки було миттєво списано залишок суми в розмірі 8 360,07 грн за вказаним договором.
Більше ніяких договорів 08.01.2025 позивач не укладав та своєї згоди на їх укладення не надавав, ним не вчинялись дії, які б мали наслідком втрату пін-коду або паролю до мобільного додатку «Приват24».
За даним фактом позивач звернувся до правоохоронних органів, на підставі його заяви 08.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною четвертою статті 190 КК України.
Оскільки 06.07.2022 ОСОБА_1 уклав електронний поліс добровільного страхування фінансових ризиків щодо операцій з платіжними картками за картковими рахунками «Захист від шахрайства», страховиком було повернуто йому кошти в сумі 4 316,97 грн. 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові витрати покладено на позивача.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів того, що спірні кредитні договори були укладені без його волевиявлення.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Філатова О. П. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем були здійснені всі заходи, спрямовані на виявлення факту шахрайських дій з картками оформленими на його ім`я в АТ КБ «ПриватБанк», він здійснив негайні повідомлення про це оператору лінії 3700, та за його вимогою всі картки були заблоковані, позивач переконався про те, що картки заблоковані як через оператора лінії 3700, так і особисто через «Приват24».
Вказує, що крім кредиту від 02.12.2024, ніякі інші кредити в АТ КБ «ПриватБанк» не оформлював, грошові кошти з його карток були зняті без його відома, без будь-якої його участі, пластикові картки він не втрачав, будь-кому не передавав, будь-якої інформації стосовно кредитної картки та інших відомостей нанесеної на картку і магнітну смугу, інформації стосовно своїх особистих відомостей як клієнта банку, завдяки яким можливо здійснювати грошові перекази, позивач нікому не повідомляв, тобто будь-якої інформації про розрахунки з банком, відомості про картку, контрольну інформацію відносно себе, ні особисто ні через канали зв`язку не передавав, тобто виконував усі умови клієнта, покладені на нього Законом України «Про банки та банківську діяльність», Умов і правил надання банківських послуг. 
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем послуг АТ «ПриватБанк» з 30.11.2021, про що свідчить підписана ним Заява про приєднання до Умов та Правил банківських послуг (а. с. 81-86).
08.01.2025 через канал дистанційного обслуговування системи «Приват24» з використанням простого електронного підпису Кнопка «Підтверджую» ВІРНИЙ в особистому кабінеті ОСОБА_1 у додатку «Приват24» було оформлено заяву про надання кредиту «Оплата частинами» № 25010837963637, за умовами якого клієнту ОСОБА_1 в порядку та на умовах, узгоджених Генеральним кредитним договором, надано в АТ КБ «ПриватБанк» споживчий кредит «Оплата частинами» на таких умовах: сума кредиту 18 399 грн; строк кредитування 15 платежів; щомісячний платіж 1 228,44 грн; процентна ставка - щомісячно від загального розміру кредиту: 0,01% (а. с. 90-97).
Також цього ж дня аналогічним способом було оформлено заяву про надання кредиту «Оплата частинами» № 25010837963639 про надання споживчого кредиту «Оплата частинами» на наступних умовах: сума кредиту 40 099 грн; строк кредитування 15 платежів; щомісячний платіж 2 677,28 грн; процентна ставка щомісячно від загального розміру кредиту: 0,01% (а. с. 98-105).
Виявивши даний факт та посилаючись на те, що вказаних договорів він не укладав, ОСОБА_1 звернувся на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 та повідомив про те, що в додатку «Приват24» він виявив спроби невідомих осіб заволодіння грошовими коштами на його банківських рахунках та заявив про блокування банківських карток з метою уникнення шахрайських дій, за його вимогою всі картки були заблоковані.
Також за вказаним фактом вчинення шахрайських дій ОСОБА_1 08.01.2025 звернувся до правоохоронних органів та за його заявою Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області зареєстровано кримінальне провадження № 12025170500000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України (а. с. 14).
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 09 травня 2025 року (а. с. 44) суду було надано матеріали службового розслідування АТ КБ «Приват Банк», яким встановлено наступне: 
- 07.01.2025 відбувся вхід до особистого кабінету «Приват24» з пристрою, який є характерним для клієнта ОСОБА_1 ;
- 08.01.2025 о 05:01:46, 05:07:46, 08:58:54 та 14:55:33 відбувався вхід до особистого кабінету «Приват24» з пристрою, який є характерним для клієнта ОСОБА_1 , натомість о 05:03:37, 05:13:12 та 05:27:05 входи відбувались з пристроїв, які не є характерними для даного клієнта;
- 08.01.2025 о 05:00 Банк направив клієнту на його фінансовий номер дзвінок про підтвердження входу в акаунт «Приват24»;
- 08.01.2025 о 05:27 відбулась зміна паролю входу клієнта, яка підтверджена введенням ПІН-коду до картки клієнта ОСОБА_1 (а. с. 106-116).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме дії позивача щодо переходу 07.01.2025 за посиланням про можливість отримання фінансової допомоги стали підставою для втрати даних про фінансовий номер, зміна паролю входу до Приват24 відбулась із введенням ПІН-коду банківської картки, який відомий виключно позивачу, відтак суд дійшов висновку, що позивач сприяв своїми діями стороннім особам в отриманні доступу до власного акаунта «Приват24», з можливістю повністю розпоряджатися його рахунками та коштами, а також укладати договори від його імені в АТ КБ «ПриватБанк».
При цьому суд вказав, що позивач не надав доказів, які б підтверджували те, що після переходу за посиланням він вчинив всі необхідні дії для уникнення несанкціонованого доступу до його особистого кабінету в «Приват24».
Проте таких висновків суд дійшов на підставі припущень, які не мають доказового підтвердження, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до пунктів 146, 147 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29.07.2022 № 164 (далі - Положення) власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
Незважаючи на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що позивач сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам для ініціювання платіжної операції, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Сам по собі факт відкриття позивачем посилання про можливість отримання фінансової допомоги не є безспірним доказом втрати ним даних про фінансовий номер телефону, а сторонній вхід до застосунку Приват24 з пристроїв, які не є характерними для даного клієнта, із введенням ПІН-коду банківської картки не свідчить, що позивач передав третім особам інформацію для ініціювання платіжних операцій або своїми діями сприяв втраті електронного платіжного засобу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).
Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації.
Посилена автентифікація - це процедура автентифікації користувача, яка передбачає використання двох чи більше сукупностей даних (елементів), що належать до таких різних категорій: знань [володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу]; володінь (застосування матеріального предмета, яким володіє лише користувач); притаманність [перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів].
Надавач платіжних послуг для застосування посиленої автентифікації користувача платіжної послуги повинен вжити заходів безпеки, що забезпечують виконання таких вимог: 1) інформація про будь-який з елементів посиленої автентифікації не може бути отримана у разі розкриття коду автентифікації; 2) немає можливості створити новий код автентифікації на основі знання про будь-який інший код автентифікації, що був створений раніше; 3) код автентифікації неможливо підробити (підпункти 15 пункту 1 глави 1 розділу I, пункт 18 глави 4 розділу II Положення про автентифікацію та застосування посиленої автентифікації на платіжному ринку, затвердженого постановою Правління Національного банку України 03 травня 2023 року № 58).
Оскільки по справі не доведено належними та допустимими доказами факт розголошення позивачем двох або більше елементів для проведення процедури посиленої автентифікації користувача, висновки суду першої інстанції є безпідставними, а усі сумніви та припущення мають тлумачитись на користь споживача, так як саме банк зобов`язаний вживати заходів безпеки, що виключають отримання третіми особами іншої інформації для здійснення банківської операції у разі розкриття коду автентифікації. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, відповідно до вимог частин першої, третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частини перша, третя статті 215 ЦК України). 
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). 
Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
По справі встановлено, що укладення спірних договорів споживчого кредитування «Оплата частинами» відбулось внаслідок вчинення шахрайських дій, без волевиявлення ОСОБА_1 , як сторони правочину, тому такі договори підлягають визнанню судом недійсними.
Оскільки недійсний договір не створює відповідних правових наслідків з моменту його укладення та припиняє свою дію на майбутнє в силу закону, вимоги позивача про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» припинити відрахування за спірними кредитними договорами є зайвими та задоволенню не підлягають.
За вказаних обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Згідно з частиною першою, пунктом 3 частини другої, частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 1937,92 грн та апеляційної скарги у розмірі 1965,50 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини друга, третя статті 137 ЦПК України). 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору про надання правової допомоги № 305 від 25 лютого 2025 року, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Олени Філатової», професійна правнича допомога позивачу в суді надавалась адвокатом Філатовою О. П., яка відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 23 квітня 2019 року, має право на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно з Актом виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги від 25.02.2025, Детальним описом робіт (наданих послуг) та розрахунком суми гонорару адвоката, загальні витрати позивача на правничу допомогу у цій справі склали 10 000 грн, про що заявлено у позові.
Доказів неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вимог частини шостої статті 137 ЦПК України відповідачем по справі не надано.
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 5 000 грн понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової Олени Петрівни задовольнити.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Визнати недійсними договори про надання споживчого кредиту «Оплата частинами» № 25010837963639 від 08.01.2025 та № 25010837963637 від 08.01.2025, оформлені Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3 903,42 грн. 
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна