Справа № 525/331/26
Номер провадження 2/525/316/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

27 квітня 2026 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ячала Ю.І., 
за участю секретаря Лопатки О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -
встановив:
У березні 2026 представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" Дзундза О.В. звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики.
В направленому на адресу суду позові представник позивач зазначив, що 18 квітня 2020 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір № 709898 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. Укладення кредитного договору здійснювалося сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечувався відповідачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході відповідача в особистий кабінет, шляхом перевірки позивачем правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого позивачем на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу в особистий кабінет. Таким чином, кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, 18.04.2020 14:32:55. Відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладення кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. На умовах кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., на умовах строковості,зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем, що підтверджується документом № 2643_241009092953 від 09.10.2024, отриманим від ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ", сервіс онлайн платежів "IPAY.UA". Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. 
22 лютого 2021 ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" уклали договір факторингу № 015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 УК України, а умовами якого ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", включно і до громадянки ОСОБА_1 , за договором № 709898 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.04.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 5762. 
22 серпня 2024 ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АРТЕМІДА- Ф" уклали договір факторингу № 20240822/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 УК України, а умовами якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА- Ф" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СІРОКО ФІНАНС", включно і до громадянки ОСОБА_1 , за договором № 709898 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 18.04.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 71. Відповідно до положень договору факторингу № 20240822/1 від 22.08.2024, перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Тому для звернення у відповідні судові інстанції, позивачем формується витяг з реєстру боржників лище по відношенню до конкретного позичальника/боржника/відповідача, а не до усіх осіб перелічених у відповідному реєстрі. Дана необхідність зумовлена тим, що витяг із реєстру боржників формується лише з метою підтвердження того, що на дату подачі позовної заяви, заборгованість по конкретно визначеній особі, не списана, не анульована та не відступлена третій особі.
Враховуючи вищезазначене представник позивача просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" заборгованість за кредитним договором в сумі 19150,18 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. та 7000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги.
10 квітня 2026 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У своїх поясненнях посилалася на те, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку факту переходу права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ "СІРОКО ФІНАНС", на підставі договору факторингу, та відповідно наступного переходу права вимоги від ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" до ТОВ "ФК "АРТЕМІДА- Ф". Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач є кредитором по відношенню до відповідача за кредитним договором. Позивачем не надано оригіналу підписаного сторонами договору факторингу № 015-220221, акта приймання-передачі відповідно, а також жодних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 015-220221. Посилається на те, що не надано жодних доказів ідентифікації відповідача, що саме вона підписувала договір, одноразовий ідентифікатор не є належним доказом без підтвердження. Відсутні дані про ІР-адресу пристрою, з якого нібито здійснювалося укладення договору. Докази на підтвердження того, що ідентифікатор було надано або використано саме відповідачем матеріали справи не містять. В матеріалах справи також відсутні відомості на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Просить суд, застосувати строк позовної давності. Щодо розміру судових витрат, то вважає їх значно завищеними (а.с. 51-54).
22 квітня 2026 на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника позивача Дзундзи О.В. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник зазначила, що доводи відповідача не спростовують позовних вимог, відзив не містить доказів на спростування укладення договору позики та надання позики відповідачу, а відповідачка не заперечує факту отримання нею коштів за вищезазначеним договором позики. На час розгляду справи договір позики, за яким відповідач отримав кредит, є чинним, недійсним в судовому порядку не визнавався, сума кредитної заборгованості позичальником наданими доказами не спростовується. Також позичальник не надав доказів звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій, а саме протиправного заволодіння сторонніми особами від його імені чужими грошовими коштами. Вважає, що факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договору № 709898 узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". При цьому. відповідачка не скористалася передбаченими правилами надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, правом протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів, що свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов правочинів та їх укладеність. Станом на день подачі відповіді на відзив, позивачем встановлено, що через технічну помилку не вдалося завантажити разом із позовною заявою копія договору факторингу № 015-220221, копію додаткової угоди № 1 до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 та копію платіжної інструкції № 11 від 23.02.2021. Представник позивача просить суд, прийняти до уваги технічну помилку, що мала місце під час завантаження даних документів, та задля повного та всебічного розгляду справи поновити позивачу строк для доручення доказів, адже вони надаються суду на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до фактора та мають значення для ухвалення судом обґрунтованого та законного рішення по даній справі. В зв`язку з цим представник позивача просив суд поновити строк для подання та доручення даних доказів до матеріалів справи. Між ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" та ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" укладено договір про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на банківську картку відповідача 18.04.2020 14:36:01 на суму 5000,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 53558156, призначення платежу: Зачисление 5000 грн. на картку НОМЕР_1 . Зазначена в позові заборгованість підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які не спростовані належним чином відповідачем. Представник позивача зазначає, щодо застосування строків позовної давності, то у зв`язку з змінами внесеними до ЦПК України, спершу на підставі Закону № 540-ІХ від 30.03.2020, а згодом на підставі Закону України "Про правовий режим воєнного стану", перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення боргу за спірним договором позики почав перебігати з 04 вересня 2025 відповідно до змін внесених Законом України № 4434-ІХ від 14.05.2025. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, то представником позивача уже підготовлено ряд процесуальних документів, а також проведено усну консультацію клієнта, тому вважають, що гонорар в розмірі 7000,00 грн. у разі ухвалення рішення суду на користь клієнта в реаліях сьогодення є незначним (а.с. 58-65). 
В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу разом з відповіддю на відзив клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 65).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 67), клопотання про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала, подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 51-54).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 18 квітня 2020 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір №709898 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі Договір), відповідно до умов якого останній надано грошові кошти в сумі 5000,00 грн., строком на 30 днів (п.1.2, 1.3 Договору), що закінчується 18.05.2020, з визначенням стандартної процентної ставки 1.90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом та застосування в межах строку надання кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору та зниженої процентної ставки 0,95 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (пп.1.4.1 Договору), який застосовується в межах надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього Договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказано в графіку платежів (а.с. 8-11).
Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, при цьому у вказаному договорі зазначено персональні дані та номер банківської карти відповідачки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (зворотній а.с. 8, а.с. 11).
Також відповідач ОСОБА_1 підписала Додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 709898 від 18.04.2020, а саме Графік платежів (а.с. 12).
Крім того, 18 квітня 2020 відповідачка ОСОБА_1 електронним підписом підписала Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 13-14), в якому зазначені ідентичні умови кредитування, як і в договорі.
Відповідно до листа директора ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 09.10.2024 за вих. № 2643_241009092953, повідомляється, що ними та ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" укладено договір на 18.04.2020 перераховані кредитні кошти в сумі 5000,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іPay.ua – 53558156, призначення платежу: зачисление 5000 грн. на карту НОМЕР_1 (а.с. 28).
Згідно з детальним розрахунком заборгованості (виписка з особового рахунку) з особового рахунку наданого позивачем, у ОСОБА_1 , станом на 16.01.2026 рахується заборгованості в сумі 9150,18 грн., з яких: 5000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11400,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 2750, 18 грн. – інфляційне збільшення (а.с. 29).
Всупереч умов договору про надання фінансового кредиту відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.
22 лютого 2021 ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" уклали Договір факторингу № 015-220221, згідно якого ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", включно і до ОСОБА_1 за договором № №709898 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18 квітня 2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимог (а.с. 67-69).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимог № 015-220221/01 від 22.02.2021, ОСОБА_1 перед ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" має заборгованість за договором № 709898 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 16400,00 грн. (а.с. 74).
Відповідно до Витягу з акту прийому-передачі реєстру прав вимог № 015-220221/01 від 22.02.2021 (Додаткова угода № 1 до Договору факторингу № 015-220221/01 від 22.02.2021) підтверджується, що ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" прийняло від ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", реєстр боржників, після чого з урахуванням договору факторингу, від клієнта до фактора перейшли права вимоги щодо заборгованостей до боржників (зворотний а.с. 26).
23 лютого 2021 ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" проведено фінансування за відступлення прав грошових вимог згідно п. 1 додаткової угоди № 01 до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією № 11 (зворотній а.с. 73).
22 серпня 2024 ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА- Ф" уклали Договір факторингу № 20240822/1, згідно якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ "СІРОКО ФІНАНС", включно і до відповідачки ОСОБА_1 за договором за договором № №709898 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18 квітня 2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимог (а.с. 15-18).
Відповідно до реєстру прав вимог № 20240822/1 від 22.08.2024, ОСОБА_1 перед ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА- Ф" має заборгованість за договором № 709898 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 16400,00 грн. (зворотній а.с. 23).
29 серпня 2024 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА- Ф" проведено оплату ціни придбання договору факторингу № 20240822/1 від 22.08.2024 без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією № 705 (а.с. 22).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 709898 від 08.04.2020, станом на 21.02.2021 вбачається, що ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" нарахував відповідачу заборгованість, яка становить 16400,00 грн. та складається з наступного: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11400,00 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 38-40).
30 вересня 2026 відповідачу надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості. Надано термін для добровільного врегулювання відповідачем зобов`язання. Позивач надіслав поштовим відправленням лист за адресою, вказаною відповідачем в кредитному договорі (а.с. 30).
Однак, відповідач не виконав умови кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.
Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства.
Пункт 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Відповідно до ч. 1 ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. 
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625, ст. 1048 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою ст. 625 ст. 1048 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). 
Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Отже, суд приходить до висновку, що підписавши вище зазначений договір за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови, що свідчить про волю відповідачки на укладення такого договору.
Доказів, що спростовують висновки суду, стороною відповідача до суду не надано.
Вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 709898 у розмірі 6425,00 грн., що складається із: заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 1425,00 грн., необхідно задовольнити. 
Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою в розмірі 9975,00 грн., то суд зазначає наступне.
Умовами Договору про надання споживчого кредиту № 709898 передбачено строк користування коштами 30 днів зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі визначеному пп. 1.4.1 та 1.4.2 Договору.
Згідно пп. 1.1.1 договору сторони погодили, що протягом строку позики, знижена процентна ставка/день, % складає - 0,95 % від суми позики.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 1425,00 грн. (5000,00х0,95%х30 = 1425,00), що також узгоджується з Додатком № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а саме Графіком платежів до вищезазначеного договору. У іншій частині вимоги про стягнення відсотків є необґрунтованими та не відповідають умовам укладеного договору.
Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.
Таким чином нарахування відсотків після спливу строку користування кредитними коштами є безпідставним.
У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц.
Отже, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 709898 в сумі 6425,00 грн.
Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрати в сумі 2750,18 грн., то приходить до висновку про часткове задоволення цих вимог з наступних обґрунтувань.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Указом Президента України за № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було в подальшому неодноразово пролонговано відповідними Указом Президента України.
Відповідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд погоджується з розрахунком позивача щодо стягнення інфляційних витрат за період з 19 травня 2020 (як зазначено позивачем) до 23 лютого 2022, але лише на суму заборгованості задоволену судом в сумі 6425,00 гривень.
Інфляційні нарахування на суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України, розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції (%)] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу, [Індекс інфляції (%)] добуток щомісячних індексів за відповідний період.
У період з 19.05.2020 по 23.02.2022 індексація на суму 6425,00 грн. Формула за якою суд розраховує Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) х (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) х (101,60 : 100) = 1.16769405. Інфляційне збільшення: 6425,00 x 1.16769405 - 6425,00 = 1077,43 грн.
Таким чином, позов ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту підлягає до часткового задоволення в сумі 6425,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 1077,43 грн.
Щодо клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно у ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Однак, у зв`язку із змінами внесеними до ЦК України, спершу на підставі Закону № 540-IX від 30.03.2020 р., а згодом на підставі Закону України "Про правовий режим воєнного стану", перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення боргу за спірним договором позики почав перебігати лише з 4 вересня 2025 року відповідно до змін внесених Законом України від 14.05.2025 №4434-IX.
У даному випадку строк позовної давності, не можуть бути застосовані, так як на час звернення позивача до суду вони не закінчилися, позов подано у відповідності з чинним законодавством.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
На підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: договір про надання правової допомоги № 211080071 від 14.01.2026 (а.с. 33), розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" до ОСОБА_1 за договором № 709898 (а.с. 34), той самий рахунок № 1 від 14.01.2026 (зворотній а.с. 34), платіжна інструкція в національній валюті від 19.01.2026 № 2459 (а.с.35), акт № 1 приймання-передачі наданих послуг згідно Договору про надання правової допомоги № 211080071 від 14.01.2026 (зворотній а.с. 35), з яких вбачається, що вартість послуг наданих адвокатом становить 7000,00 грн. 
За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат.
На думку суду, зазначені витрати є фактично понесеними, а їх розмір належно обґрунтований стороною позивача, проте позовні вимоги суд задовольняє частково, тому з відповідача необхідно стягнути витрати на правову допомогу у процентному відношенні до задоволеної частини позовних вимог, що становить 2741,90 грн.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 гривні, відповідно до Закону України ''Про судовий збір''.
Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 7502,43 грн., що становить 39,17 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 1042,86 гривень.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 280-282, 417 ЦПК України, ст. ст. 526, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
вирішив:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф", місцезнаходження юридичної адреси: вулиця Бандери, будинок 87, офіс 54, місто Львів, 79013, ідентифікаційний номер юридичної особи 42655697, до  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф", ідентифікаційний номер юридичної особи 42655697, заборгованість за договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 709898 від 18 квітня 2020 року в сумі 7502,43 грн. (сім тисяч п`ятсот дві гривні 43 копійки).
В іншій частині відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф", ідентифікаційний номер юридичної особи 42655697, судові витрати в сумі 3784,76 грн. (три тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні 76 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг.
Повний текст рішення виготовлено 01.05.2026 року.

Суддя             Ю.І. Ячало