Дата документу 26.05.2026
Справа № 334/1190/26
Провадження № 2/334/1696/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: 
судді Бредіхіна Ю.Ю.,
за участю секретаря Іванової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,
встановив:
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
Позивач ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду з вимогою про стягнення з її повнолітнього сина – ОСОБА_2 аліментів на утримання матері у розмірі 30 000 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є пенсіонером за віком, отримує пенсію за віком у розмірі 4 640,18 грн., якої не вистачає для задоволення потреб позивача. Позивач має численні захворювання, які вимагають покупки дороговартісних ліків. Крім того, між нею та відповідачем у 2019 році була усна домовленість, про те, що позивач подарує сину квартиру, а той буде її утримувати.
Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, вказавши на те, що він надавав необхідну допомогу матері, проте через фінансові труднощі зменшив розмір допомоги, однак не відмовляється від свого обов`язку з утримання матері і вказує на те, що може сплачувати матері 20 000 грн. щомісячно, а не 30 000 грн., як просить позивач.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою суду від 20.02.2026 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 15.04.2026 року відмовлено у затверджені мирової угоди, призначено судовий розгляд на 07.05.2026 року, який через надходження апеляційної скарги на ухвалу суду від 15.04.2026 року, перенесений на 26.05.2026 року.
ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.
Позивач ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 є непрацездатною особою – пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням.
ОСОБА_2 офіційно працевлаштований та за період з грудня 2024 року по листопад 2025 року отримав 1 934 970,09 грн. заробітної плати.
Судовим наказом від 06.11.2025 року у справі №334/9301/25, який виданий Дніпровським районним судом міста Запоріжжя, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої спільної доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_2 
IV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом – ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі за текстом – СК України), повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
Як роз`яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Такий правовий висновок викладений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.
Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.
Позивач досяг встановленого законом пенсійного віку, у зв`язку із чим отримує пенсію, відтак він є непрацездатною особою.
З змістом ст. 12, ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінюючи надані суду докази та пояснення, суд також враховує й поведінку сторін. 
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , на підставі судового наказу у справі №334/9301/25, виданого 06.11.2025 року Дніпровським районним судом міста Запоріжжя, сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки своїх доходів. Назване свідчить про те, що вирішення спору у цій справі напряму вплине на законні права та інтереси малолітньої ОСОБА_4 , проте сторони не клопотали про залучення її законного представника (матері) до розгляду цієї справи.
У відповідності до наданих суду документів між сторонами фактично відсутній спір щодо утримання відповідачем своєї матері (позивача), вимоги позивача зводиться до розміру такого утримання (30 000 грн., як просить позивач чи 20 000 грн., як хоче відповідач).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 815/5585/15 зазначено, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України).
Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України).
Правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 318/89/18.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову через штучність спору, зловживання матеріальними (цивільними) правами на користь відповідача, та недоведеність доводів позивача про потребу у матеріальній допомозі у визначеному в позові розмірі, з огляду на фактичне надання такої допомоги зі сторони відповідача.
Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
вирішив:
відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на утримання матері у повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2026 року.

Суддя        Ю.Ю. Бредіхін