№ 207/8323/25 
№ 2/207/860/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого судді Погребняк Т.Ю. 
при секретарі Мишалов О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2025 року позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №73316439 в розмірі 27 280,00 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08 лютого 2025 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договір надання коштів у кредит №73316439, згідно з п.п.2.1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит на погоджений строк шляхом перерахування на банківський рахунок, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно – телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».
27.03.2025 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК “Європейська агенція з повернення боргів” укладено Договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №8 від 26.06.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 27 280,00грн., з яких – 16 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; - 1200,00 грн. - заборгованість за відсотками; 7 680,00 грн. - заборгованість за відсотками за понадстрокове користування кредитом; 2 400, 00 грн. – комісія за надання кредиту.
Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та не здійснював платежі для погашення існуючої заборгованості, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. 
Представник відповідача Пономарьов А.А. надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування відзиву зазначив наступне. Кредитор стверджує, що договір позики був підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора. Однак, для підтвердження факту підписання договору таким чином необхідно надати технічні докази, які свідчать про використання цього одноразового ідентифікатора саме позичальником. До таких доказів належать:
- записи про надсилання одноразового ідентифікатора на контактні дані позичальника (наприклад, на його номер телефону або електронну пошту), які були зазначені в системі під час реєстрації або оформлення договору;
- підтвердження отримання одноразового ідентифікатора позичальником та використання його для підписання документа (лог-файли або журнали реєстрації подій у системі);
- звіт про час і дату використання одноразового ідентифікатора, який свідчить, що саме в момент підписання договору ідентифікатор був активований та застосований для цієї дії. 
Відсутність цих технічних доказів унеможливлює підтвердження факту, що позичальник дійсно підписав договір, використовуючи зазначений ідентифікатор. Без такого підтвердження сам по собі документ не має юридичної сили. 
Згідно з вимогами Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис повинен відповідати певним стандартам безпеки, які забезпечують: ідентифікацію особи, яка використовує підпис; цілісність даних документа, що підписується, тобто гарантію, що інформація у документі не була змінена після його підписання; незаперечність підпису, тобто неможливість відмови особи від факту підписання документа.
Позивачем не надало жодного технічного звіту або сертифіката, який би підтверджував використання електронного підпису саме відповідачем. Відсутність цих доказів ставить під сумнів ідентифікацію позичальника та цілісність підписаного документа. 
Для підтвердження електронної акцептації договору необхідно мати технічні докази, що підтверджують послідовність дій користувача в системі. Це включає: журнал обліку подій у системі, де фіксуються всі дії позичальника, такі як логін у систему, акцепт договору, активація одноразового ідентифікатора; IP-адреси та інші дані, які використовувалися під час сесії для підтвердження, що саме позичальник здійснював ці дії з конкретного пристрою; часові мітки кожної дії, які дають змогу відстежити точний час та послідовність дій під час укладення договору. Відсутність цих технічних доказів означає, що немає жодного об`єктивного підтвердження, що договір був підписаний відповідачем через систему, як це заявлено у позовній заяві. 
Документ з назвою: «Договір про надання фінансових послуг №00687-05/2024», та інші долучені до позовної заяви, не містять жодних ознак електронного підпису, що могло б підтвердити його автентичність. Відсутність таких ознак ставить під сумнів відповідність документа вимогам до електронних договорів, а саме:- відсутність кваліфікованого електронного підпису чи іншого електронного підпису, визнаного законом, який би містив цифрові сертифікати;- відсутність даних про криптографічні елементи, які використовувалися для створення електронного підпису. Відсутність підтвердження автентичності підпису або доказів електронного підпису свідчить про недотримання вимог до електронного документа, що є обов`язковим для підтвердження дійсності таких договорів. 
Електронний підпис, особливо кваліфікований, забезпечує високий рівень захисту від підробки документа. Якщо фінансова установа не може надати технічні докази, що відповідають вимогам безпеки, це може означати можливість підробки або зміни документу без участі відповідача. Без належного захисту та підтвердження електронного підпису, документ не можна вважати надійним доказом, що позичальник дійсно прийняв умови договору. На підставі наведених технічних аспектів та вимог законодавства, вважає, що фінансова установа не надала жодних доказів підписання договору позичальником в електронній формі. З огляду на викладене, позивачем не довело факт укладення договору позики у встановленій законом формі. 
Також в матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів фізичній особі відповідачу. Як доказ видачі кредитних коштів позивачем долучено до позовної заяви платіжну квитанцію АТ «ТАСКОМБАНК», згідно якої останнім було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 16 000,00 грн. 08.02.2025р., об 21.38 на невідому банківську картку. Дана квитанція не містить інформації про отримувача платежу, а також щодо призначення платежу . Тобто, у квитанції відсутнє зазначення призначення платежу, а тому вона жодним чином не може слугувати доказом отримання коштів відповідачем в рамках даного кредитного договору. 
Окремо звертає увагу суду на долучений позивачем розрахунок, нібито здійснений попереднім кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» По-перше, в шапці розрахунку зазначена дата 15.10.2025р., проте договір факторингу між позивачем та первісним кредитором був укладений в березні 2025р. В свою чергу, в кінці розрахунку зазначено, що заборгованість обрахована станом на 26.06.2025р. Крім того, документ не підписаний його автором ні в електронному, ні в «живому» вигляді, а тому, враховуючи перелічені неточності, на думку сторони відповідача, заслуговує дуже критичного ставлення. 
В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). 
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/ 180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Таким чином, матеріали справи не містять і доказів того, що кредитодавцем виконані умови договору про надання фінансових послуг та надано позичальнику ОСОБА_2 позику, оскільки відсутні докази належності рахунків, зазначених позивачем за первісним позовом, саме позичальнику, а також докази того, що ці реквізити вказані відповідачем й докази фактичного виконання кредитодавцем умов кредитного договору й перерахування коштів. Тобто, долучена позивачем, квитанція АТ «ТАСКОМБАНК» не може бути допустимим доказом у цій справі, оскільки не містить призначення платежу та зазначення отримувача даного платежу, а розрахунок не може слугувати доказом, оскільки згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Позивач завуальовано намагається стягнути з ОСОБА_3 неустойку, оскільки, навіть якщо прийняти факт отримання позики відповідачем, не може здійснюватись нарахування відсотків за межами строку кредитування, а строк кредитування згідно спірного кредитного договору наданого позивачем становить 30 календарних днів – дата повернення кредиту згідно договору 09.03.2025р. Отже, стягнення нарахованих позивачем відсотків за понаднормове користування кредитом є протиправним.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18, пункти 53,53) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 . Таким чином, кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитними договорами, після спливу строку кредитування, що відповідає вище наведеному правовому висновку. 
Щодо вимоги про сплату комісії в розмірі 2 400,00 грн. зазначаю наступне. Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. 
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів». 
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку . Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. 
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив з зазначенням наступного: кредитний договір з позичальником укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до умов кожного кредитного договору , невід`ємною частиною договору є «Правила надання грошових коштів у позику». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті кредиторів та є в загальному доступі.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тому кредитні договори, які укладені між сторонами в електронній формі мають силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами.
Заповнюючи заявку, заявник підтверджує свою обізнаність із умовами Правил та надає свою згоду на передачу Фінансовій установі своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану заявника та його спроможності виконати зобов`язання за договором.
Відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначених правилами. У відповідності до умов кожного укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладенні кредитного договору.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач не є банківською установою, а отже на підтвердження зарахування кредитних коштів перерахованих ОСОБА_1 за кредитним договором на його банківську картку номер НОМЕР_1 , ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може надати жодної інформації, адже згідно ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта – є банківською таємницею. Відповідач може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження та/або спростування факту перерахування кредитних коштів по кредитному договору.
До позовної заяви було долучено інформаційну довідку про перерахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 за кредитним договором №73316439 від 08.02.2025 та розрахунок заборгованості наданий первісним кредитором за кредитним договором №73316439 від 08.02.2025 року.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. 
Верховним судом у постанові від 28.02.2018 року у справі №806/1033/17, наголошено, що неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції.
Таким чином, первинні документи підтверджують господарські операції для ведення бухгалтерського обліку та подачі фінансової звітності та є доказом перерахування на рахунок кредитора грошових коштів та відображає рух коштів за кредитним договором.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості.
Кредитний договір укладений відповідачем з первісним кредитором врегульовує всі істотні умови, встановлені законодавством для даного виду договорів. Зокрема, кредитний договір містить наступні умови: назва документа; найменування, місцезнаходження та реквізити первісного кредитора; прізвище, ім`я і по батькові позичальника, місце його проживання; загальний розмір позики у грошовому виразі, строки її внесення та умови взаєморозрахунків; порядок повернення позики та сплати процентів; процентна ставка оплати позики(фіксована) та порядок її обчислення; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії кредитного договору; права, обов`язки сторін та відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов кредитного договору, відмова від зобов`язань; дострокове повернення кредиту; дозвіл на збір, обробку, використання, зберігання та передачу третім особам персональних даних позичальника; підтвердження, що інформація, зазначена в ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», надана позичальнику; підписи сторін. 
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже, підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні кредитного договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням кредитного договору.
Отже, кредитний договір було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Під час укладення договору не було порушено норми ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду від 12.03.2026 року відмовлено у клопотанні представника позивача про витребування доказів — виписки з банківського карткового рахунку відповідача на підтвердження отримання ним кредитних коштів, оскільки зазначене клопотання має виходити від відповідача у разі невизнання ним вказаного факту, але відповідач таких клопотань не заявляв, тому суд вважає докази надані позивачем, достатніми для вирішення спору по суті.
Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 08 лютого 2025 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договір надання коштів у кредит №73316439, згідно з п.п.2.1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту (арк.7-10). Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно – телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису згідно Закону України «Про електронну комерцію».
27.03.2025 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК “Європейська агенція з повернення боргів” укладено Договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників вказаними у Реєстрі боржників.
Заборгованість відповідача складає 27 280,00грн., з яких – 16 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; - 1200,00 грн. - заборгованість за відсотками; 7 680,00 грн. - заборгованість за відсотками за понадстрокове користування кредитом; 2 400, 00 грн. – комісія за надання кредиту (арк.с.13-14).
Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі,він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, кредитний договір був укладений в електронній формі.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021р. у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач не є банківською установою, а отже на підтвердження зарахування кредитних коштів перерахованих ОСОБА_1 за кредитним договором на його банківську картку номер НОМЕР_1 , ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може надати жодної інформації, адже згідно ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта – є банківською таємницею. Відповідач може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження та/або спростування факту перерахування кредитних коштів по кредитному договору.
До позовної заяви було долучено інформаційну довідку про перерахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 за кредитним договором №73316439 від 08.02.2025 та розрахунок заборгованості наданий первісним кредитором за кредитним договором №73316439 від 08.02.2025 року.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. 
Верховним судом у постанові від 28.02.2018 року у справі №806/1033/17, наголошено, що неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції.
Таким чином, первинні документи підтверджують господарські операції для ведення бухгалтерського обліку та подачі фінансової звітності та є доказом перерахування на рахунок кредитора грошових коштів та відображає рух коштів за кредитним договором.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості.
Кредитний договір укладений відповідачем з первісним кредитором врегульовує всі істотні умови, встановлені законодавством для даного виду договорів. Зокрема, кредитний договір містить наступні умови: назва документа; найменування, місцезнаходження та реквізити первісного кредитора; прізвище, ім`я і по батькові позичальника, місце його проживання; загальний розмір позики у грошовому виразі, строки її внесення та умови взаєморозрахунків; порядок повернення позики та сплати процентів; процентна ставка оплати позики(фіксована) та порядок її обчислення; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії кредитного договору; права, обов`язки сторін та відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов кредитного договору, відмова від зобов`язань; дострокове повернення кредиту; дозвіл на збір, обробку, використання, зберігання та передачу третім особам персональних даних позичальника; підтвердження, що інформація, зазначена в ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», надана позичальнику; підписи сторін. 
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже, підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні кредитного договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням кредитного договору.
Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Під час укладення договору не було порушено норми ЗУ «Про захист прав споживачів».
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
При розгляді даного спору судом не встановлено порушення зазначених принципів.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд керуючись ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім у справі судові витрати: судовий збір.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (ЄДРПОУ 35625014, м. Київ, вул. Симона Петлюри буд. 30, IBAN НОМЕР_3 в АТ “ТАСкомбанк”) заборгованість за кредитним договором №73316439 від 08 лютого 2025 року в розмірі 27 280 (двадцять сім тисяч двісті вісімдесят) грн., з яких – 16 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; - 1200,00 грн. - заборгованість за відсотками; 7 680,00 грн. - заборгованість за відсотками за понадстрокове користування кредитом; 2 400, 00 грн. – комісія за надання кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 05.05.2026 року.

Суддя Т.Ю. Погребняк