ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
04.06.2026	Справа № 910/1997/26	
Суддя Н.Б. Плотницька, розглянувши справу
за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" (03186, місто Київ, вулиця Левка Мацієвича, будинок 6)
до  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація
про про розірвання договору, виселення з нежитлового приміщення та стягнення 24 914 грн 89 коп.
Представники сторін: не викликались 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
25.02.2026 до Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" надійшла позовна заява з вимогами до ОСОБА_1 про розірвання договору, виселення з нежитлового приміщення та стягнення 24 914 грн 89 коп.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 513 від 27.12.2018 не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 21 610 грн 07 коп., також у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором позивачем нараховано 652 грн 60 коп. пені, 2 245 грн 92 коп. інфляційних втрат та 406 грн 30 коп. 3 % річних. Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач просить суд розірвати договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 513 від 27.12.2018 та виселити відповідача з орендованого приміщення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2026, на підставі частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.
04.03.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 відкрито провадження у справі № 910/1997/26, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
10.03.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
11.03.2026 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення.
13.03.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Суд, розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи в загальному позовному провадженні, відмовляє в його задоволенні з огляду на те, що з урахування ціни позову та предмету доказування у справі, дана справа є малозначною.
27.03.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.
Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час розгляду справи суду не надано.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
27.12.2018 між Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі по тексту - орендодавець), Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва" (далі по тексту - позивач у справі) та Фізичною особою - підприємцем Цаавою Тамазi Лотiєвичем (далі по тексту - орендар, відповідач у справі), було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 513 (далі по тексту - договір № 513), на підставі якого відповідачу було надано в користування приміщення, загальною площею 40,2 кв. м., за адресою: місто Київ‚ проспект Відрадний, 24/93. Строк дії договору було встановлено до 26.12.2021.
Власником комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.
Предметом діяльності підприємства згідно пункту 2.2.1 Статуту, є утримання житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплені за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.
Відповідно до пункту 4.2 Статуту майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплено за ним на праві господарського відання. Підприємство має право відповідно до пунктів 3.1.4, 3.1.9 від свого імені вчиняти правочини, укладати угоди (договори), набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у судах України, укладати договори оренди комунального майна територіальної громади міста Києва, нараховувати та здійснювати збір орендної плати, вести претензійно-позовну роботу зі стягнення заборгованості з орендної плати, дострокового розірвання договорів оренди, виселення орендарів в установленому порядку.
Розпорядженням "Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" № 279 від 06.05.2015, будинок № 24/93 на проспекті Відрадний в місті Києві закріплено на праві господарського відання за позивачем.
Організаційні відносини, пов`язані з передачею майна в оренду майна, що перебуває у комунальній власності міста Києва; майнові відносини між орендодавцями, комунальними підприємствами, установами та організаціями територіальної громади міста Києва, за якими на праві господарського відання або оперативного управління закріплено майно (підприємства-балансоутримувачі) орендарями щодо господарського використання майна регулює Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (далі по тексту - Закон) та Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.
Згідно статті 1 Закону орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певній строк, а орендар - фізична особа або юридична особа, яка на підставі договору оренди бере майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до пункту 9.7 договору № 513 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
Враховуючи, що жодною зі сторін не було заявлено про припинення договору, він вважається продовженим на той самий строк, на тих же умовах, тобто до 26.12.2024.
Пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період дії воєнного стану", передбачено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Вищевказана заява за 30 днів до закінчення терміну дії договору балансоутримувачем не направлялась, а отже договір є продовженим.
Відповідно до договору № 513 орендар зобов`язаний:
- своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця (пункти 4.2.3, 3.7);
- на підставі пункту 3.2 орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України;
- відповідно до пункту 3.5 додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою;
- пунктом 3.6, передбачено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі;
- відповідно до пункту 4.2.3 орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі;
Орендодавець має право відповідно до пункту 5.1.4 договору № 513 контролювати з залученням підприємства балансоутримувача виконання умов цього договору та використання об`єкта, переданого в оренду за цим договором, і у разі необхідності спільно з підприємством балансоутримувачем вживати відповідних заходів реагування.
Підприємство балансоутримувач зобов`язане відповідно до пункту 4.3.2 договору № 513 здійснювати контроль за виконанням орендарем умов цього договору і у разі виникнення заборгованості з орендної плати або інших платежів вжити заходів щодо погашення заборгованості, в тому числі проводити відповідну претензійно-позовну роботу.
Пунктом 9.5 договору № 513 договір може бути розірвано за погодженням сторін. Договір вважається розірваним з дати повідомлення орендаря/орендодавця про згоду розірвати договір, але не раніше дати повернення підприємству - балансоутримувачу об`єкта за актом приймання передачі.
Пунктом 9.6 договору № 513 встановлено, що договір вважається розірваним достроково за погодженням сторін, якщо орендар не сплачує орендну плату та інші платежі, передбачені договором і не використовує об`єкт оренди протягом трьох місяців. 
Відповідно до пункту 4.2.16 договору № 513 до обов`язків відповідача належить страхування майна переданого в орендне користування. Копію страхового полісу відповідач зобов`язаний надати позивачу та третій особі по справі. В зв`язку з невиконанням обов`язку щодо страхування об`єкта оренди, та несплатою орендних платежів на адресу Відповідача комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" були надіслані пропозиції від 01.01.2025 № 108/38-6 та від 12.05.2025№ 108/38-2460 про дострокове розірвання договору оренди та повернення нежитлового приміщення підприємству балансоутримувачу по акту прийому-передачі. У встановлений термін Позивач не отримав відповіді на пропозиції.
Вищевказані листи було направлено поштовим відправленням на юридичну адресу та електронну пошту відповідача, що підтверджується поштовими квитанціями, а також трекінгами про вручення кореспонденції, однак орендар нежиле приміщення загальною площею 40,2 м. кв., за адресою: місто Київ, проспект Відрадний, 24/93 не звільнив та не передав у відповідності до пункту 7.5. договору № 513 за актом прийому-передачі підприємству балансоутримувачу.
Таким чином, невиконання відповідачем взятих на себе за умовами договору № 513 зобов`язань по сплаті орендної плати та страхуванню майна є підставою для дострокового розірвання договору.
Крім того, орендар, відповідно до пункту 4.2.21 договору № 513, зобов`язаний після припинення дії цього договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством.
Пунктом 7.5 договору № 513 передбачено, що у разі закінчення/припинення дії цього договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії цього Договору.
Підприємство балансоутримувач має право відповідно до пункту 5.2.2 договору № 513 вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендної плати протягом 3-х місяців підряд з дня закінчення строку платежу. Стягнути з орендаря заборгованість з орендної плати та інші збитки, заподіяні ним невиконанням своїх зобов`язань за цим Договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.
Зважаючи на грубе порушення відповідачем умов договору, щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 21 610 грн 07 коп. та 652 грн 60 коп. пені, 2 245 грн 92 коп. інфляційних втрат, 406 грн 30 коп. 3 % річних., яку звернувшись із позовом до суду позивач просить стягнути з останнього. Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо припинення договору та виселення відповідача з орендованого приміщення.
Заперечуючи проти заявленого позову відповідач наголошує на тому, що із закінченням строку договору - 26.12.2021 він орендоване приміщення не використовує, наміру продовжувати договір не мав та немає, а тому вважає, що стягнення з нього орендної плати за цей період є неправомірним.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Внаслідок укладення договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 513 від 27.12.2018 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України, що діяв на момент укладення договору, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України, що діяв на момент укладення договору, об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.
До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України, що діяв на момент укладення договору).
Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Як вбачається із пункту 1.1 договору № 513 ж Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація передала, а Фізична особа - підприємець Цаава Тамазi Лотiєвич прийняв в оренду нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: місто Київ‚ проспект Відрадний, 24/93.
Відповідно до пункту 9.1 договору № 513 договір у відповідності до пункту 3 статті 631 Цивільного кодексу України набирає чинності з 27.12.2018 до 26.12.2021. 
Пунктом 9.7 договору № 513, передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
Як вбачається із наявних у справі доказів, орендодавець та орендар не подавали заяви про припинення договору № 513 або зміну його умов, а тому договір № 513 вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, а саме - до 26.12.2024 та згодом до 26.12.2027.
Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України, що діяв на момент укладення договору, визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України, що діяв на момент укладення договору, визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що відповідно до пункту 3.1 договору № 513 орендна плата визначена на підставі пункту 38 таблиця 2 пункт 20 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 і становить без ПДВ: 27 грн 61 коп. за 1м кв. м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку 1109 грн 98 коп.
Як вбачається із умов пункту 3.7 договору № 513 сторони погодили, що орендна плата сплачується незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця. 
Пунктом 3.12 договору № 513 визначено, що у разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення об`єкта за актом приймання - передачі включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, підприємству - балансоутримувачу.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 4.2.3 договору № 513, передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за надані орендні послуги нежитлового приміщення за договором № 513 у Фізичної особи - підприємця Цаави Тамазі Лотієвича за період з 01.01.2024 по 31.05.2025 виникла заборгованість з орендної плати в сумі 21 610 грн 07 коп.
У зв`язку із несплатою відповідачем заборгованості, позивачем на адресу останнього 08.05.2024 направлялась претензія щодо сплати заборгованості № 108/38-1973.
З огляду на вищенаведене та встановленням факту неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати орендних платежів, факту наявності заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 610 грн 07 коп. заборгованості за договором оренди № 513 від 27.12.2018, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 652 грн 60 коп. пені, 2 245 грн 92 коп. інфляційних втрат та 406 грн 30 коп. 3 % річних, суд зазначає наступне.
З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).
Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 5.2 договору №513 сторонами погоджено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства - балансоутримувача орендар сплачує на користь підприємства - балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.
Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.
З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині пені, штрафу, процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені судом встановлено, що розмір інфляційних втрат, 3 % річних та пені, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 652 грн 60 коп. пені, 2 245 грн 92 коп. інфляційних втрат та 406 грн 30 коп. 3 % річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача.
Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Підстави для зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним у частині 1 цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Про зміну або розірвання договору в порядку частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Пунктом 9.5 договору № 513, передбачено, що цей договір може бути розірвано за погодженням сторін. Договір вважається розірваним з дати повідомлення орендаря/орендодавця про згоду розірвати договір, але не раніше дати повернення підприємству - балансоутримувачу об`єкта за актом приймання - передачі. Договір вважається розірваним достроково за погодженням сторін, якщо орендар не сплачує орендну плату та інші платежі, передбачені договором і не використовує об`єкт оренди протягом трьох місяців. 
Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.
Так, за частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
За змістом статті 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Частина третя статті 653 Цивільного кодексу України зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.
При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 Цивільного кодексу України).
Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний порядок розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.
Суд зауважує, що стаття 782 Цивільного кодексу є спеціальною нормою, яка встановлює підстави і наслідки відмови від договору найму. Підставою для відмови є порушення договору з боку наймача у вигляді невнесення ним плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. А наслідком - припинення договору в момент отримання повідомлення наймачем.
Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 Цивільного кодексу України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) для захисту права, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони (така позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 914/2649/17 та від 26.05.2020 у справі № 908/299/18).
Відповідно до частин 1 та 3 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Пунктом 9.6 договору № 513 передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).
Так, порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається із матеріалів справи в порушення умов договору № 513 від 27.12.2018 в період з 01.01.2024 по 31.05.2025 Фізичною особою-підприємцем Цаавою Тамазi Лотiєвичем орендна плата за користування приміщенням, передбачена умовами вказаного договору не сплачувалась, тобто не були виконані його зобов`язання належним чином, що призвело до неотримання позивачем очікуваного при укладенні договору результату, що встановлює істотність порушення відповідачем умов договору.
Отже, суд дійшов висновку, що звернувшись із позовом до суду, позивач фактично скористався своїм правом на одностороннє розірвання договору наслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 513 від 27.12.2018.
Відповідачем не спростовано факт істотного порушення останнім умов договору, а відтак, і свідчить про наявність передбачених частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України підстав для розірвання договору.
Крім того, статтею 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Орендар, відповідно до пункту 4.2.21 договору, № 513 зобов`язаний після припинення дії цього Договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству - балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством.
У зв`язку із невиконанням умов договору, позивачем на адресу відповідача направлялись пропозиції про дострокове розірвання договору оренди, зокрема №108/38-2403 від 07.06.2024, № 108/38-6 від 01.01.2025, № 108/38-2460 від 12.05.2025, згідно яких орендаря просять прийняти пропозицію щодо дострокового розірвання договору, а також передати приміщення і ключі від нього балансоутримувачу.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором № 513 від 27.12.2018, позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому позовні вимоги позивача про розірвання договору, виселення з нежитлового приміщення та стягнення 24 914 грн 89 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи, що договір оренди нежитлового приміщення укладено з відповідачем як фізично особою - підприємцем та укладено для ведення підприємницької діяльності, а отже між сторонами цього договору існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності.
Статтею 52 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №640/16902/18 та від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 зазначено, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
При цьому, якщо спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у особи з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, то спір відноситься до юрисдикції господарського суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №640/16902/18). 
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Розірвати договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.12.2018 № 513.
3. Виселити Цааву Тамазi Лотiєвича з нежилого приміщення загальною площею 40,2 кв. м., за адресою: м. Київ‚ проспект Відрадний, 24/93.
4. Стягнути з Цаави Тамазі Лотієвича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" (03186, місто Київ, вулиця Левка Мацієвича, будинок 6, ідентифікаційний код 35756919) заборгованість по орендній платі у розмірі 21 610 (двадцять одна тисяча шістсот десять) грн 07 коп., 652 (шістсот п`ятдесят дві) грн 60 коп. пені, 2 245 (дві тисячі двісті сорок п`ять) грн 92 коп. інфляційних втрат, 406 (чотириста шість) грн 30 коп. 3 % річних та 7982 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн 20 коп. судового збору.
5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька