РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця

30 червня 2026 р.  Справа № 120/9287/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю допущеної військовою частиною НОМЕР_1 бездіяльність, що виразилось у не нарахуванні та не виплаті позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 за №168 з 16.06.2022 по 12.07.2022, з 12.07.2022 по 01.08.2022, з 01.08.2022 по 11.08.2022, з 13.09.2022 по 03.10.2022 включно у розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні (отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я у зв`язку із отриманням поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Ухвалою від 09.07.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
28.07.2025 відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема, відповідач зазначив, що право на додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 виникає лише за наявності сукупності умов: поранення має бути пов`язане із захистом Батьківщини, військовослужбовець повинен перебувати на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення, а тяжкість поранення має бути підтверджена висновком військово-лікарської комісії.
За твердженням відповідача, з наданих позивачем документів вбачається, що встановлені ВЛК травми пов`язані лише з проходженням військової служби, а не безпосередньо із захистом Батьківщини, при цьому самі травми не визнані тяжкими. Крім того, частина періодів лікування стосувалася інших захворювань, зокрема післяопераційного стану та серцево-судинних захворювань. Відтак відповідач вважає, що у нього були відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
01.08.2025 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій позивач заперечив доводи відповідача та просив відхилити відзив як необґрунтований, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що відповідач помилково тлумачить положення постанови Кабінету Міністрів України №168, оскільки вимога щодо підтвердження тяжкості поранення висновком ВЛК стосується лише випадків виплати додаткової винагороди за період відпустки для лікування після тяжкого поранення, тоді як для виплати винагороди за час стаціонарного лікування достатньо встановлення факту перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Позивач наголосив, що отримав поранення під час безпосередньої участі у бойових діях із захисту Батьківщини, що підтверджується довідками про обставини травм, журналами бойових дій, довідками про безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України, а також медичною документацією щодо проходження стаціонарного лікування. На його переконання, відсутність у окремих висновках ВЛК формулювання «пов`язане із захистом Батьківщини» не спростовує бойового характеру отриманих травм, оскільки такий причинний зв`язок підтверджується іншими належними доказами та подальшими рішеннями військово-лікарських комісій.
Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені позивачем доводи на підтримку заявлених позовних вимог, суд встановив таке.
Позивач ОСОБА_1 з 24.02.2022 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у складі НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони у військових частинах НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_4 на посаді старшого стрільця, а згодом – водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення. 
Зокрема, згідно Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 за №4678, ОСОБА_1 дійсно в період з 24.04.2024 по 13.06.2022 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 01.06.2024 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Під час проходження військової служби, безпосередньо беручи участь у бойових діях із захисту Батьківщини, позивач неодноразово отримував бойові травми. Зокрема, 09.05.2022 під час виконання бойового завдання у складі військової частини НОМЕР_1 він отримав закриту черепно-мозкову травму та вивих гомілковостопного суглоба, що підтверджується довідкою про обставини травми №1472 від 28.07.2022. 
Крім того, 13.05.2022 внаслідок обстрілу збройними силами російської федерації позивач отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, акубаротравму та струс головного мозку, що підтверджується довідкою №1586 від 16.08.2022. 
Також 13.06.2022 під час виконання бойового завдання в районі м. Слов`янськ внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу противника позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та акубаротравму, що підтверджується довідкою №1580 від 16.08.2022.
У зв`язку з отриманими пораненнями позивач проходив стаціонарне лікування у Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницький обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Вінницької обласної ради» у такі періоди: з 16.06.2022 по 12.07.2022, з 12.07.2022 по 01.08.2022, з 01.08.2022 по 11.08.2022, що підтверджує наявними в матеріалах справи Виписками з історії хвороби (а.с. 28, 29, 31). Медична документація (відображений у виписках Діагноз) свідчить, що лікування було пов`язане, зокрема, з наслідками мінно-вибухових травм, закритих черепно-мозкових травм, струсу головного мозку та акубаротравми, отриманих під час виконання бойових завдань.
11.08.2022 військово-лікарською комісією було проведено медичний огляд позивача, за результатами якого оформлено довідку №110, в якій вказано, що захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (довідка про обставини травми відсутня). 
Надалі, 03.10.2022, госпітальною військово-лікарською комісією складено свідоцтво про хворобу №155 (а.с. 33), яким встановлено, що травми, отримані позивачем унаслідок вибухових уражень, пов`язані з проходженням військової служби, а захворювання також пов`язані з проходженням військової служби у Збройних Силах України.
Також, у вказаному свідоцтві про хворобу вказано, що позивач перебував на обстеженні і лікуванні: з 16.06.2022 по 12.07.2022 у КНП «ВОКГВВ», з 12.07.2022 по 01.08.2022 у КНП «ВОКГВВ», з 01.08.2022 по 11.08.2022 у ВМКЦ ЦР, а з 13.09.2022 по теперішній час (дата формування свідоцтва – 03.10.2022) у КГП «ВОКГАА ВОР».
Згідно доданої до відповіді на відзив Довідки ВЛК Військово –медичного клінічного центру Центрального регіону МОУ від 10.02.2023 за №350, проведено медичний огляд старшого солдата за мобілізацією ОСОБА_2 та встановлено наступний діагноз:
«Гіпертонічна хвороба другої стадії (гіпертрофія лівого шлуночку, ангіопатія сітківок обох очей). СНО. Хронічна хвороба нирок першої стадії ШкФ за CKD ЕРІ 101.9 мл/хв./1.73м2): нефропатія гіпертензивного ґенезу з помірним порушенням функції. Вторинна гіперурикемія. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія другої стадії змішаного генезу (атеросклеротична, гіпертонічна) у вигляді розсіяної органічної симптоматики, вестибуло-атактичного синдрому з помірним порушенням функції. Обмежений остеохондроз, спондилоартроз, правобічний сколіоз шийного відділу хребта першого ступеня, без больового синдрому, з незначним порушенням функції Відсутність жовчного міхура після лапароскопічної холецистектомії (02.08.2022) з приводу ЖКХ, хронічного калькульозного холециститу без больового синдрому з незначним порушенням функції. Аліментарно конституційне ожиріння другого ступеня, стабільна форма. Гіперглікемія на тще. Стеатогепатит з незначним порушенням функції. Хронічний простатит стадія ремісії, з незначним порушенням функції. 
Захворювання, ТАК пов`язані з проходженням військової служби.
Наслідки перенесеної вибухової травми (06.05.2022, 13.06.2022) легкого ступеня: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку у вигляді атено-вегетативного синдрому з незначним порушенням функції.
Травма, ТАК, пов?язана із захистом Батьківщини (підтверджено довідкою про обставини травми №1580, виданою 16.08.2022 командиром військово частини НОМЕР_1 ).». 
Позивач зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260, він мав право на виплату додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після отримання поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини. Разом із тим така винагорода за періоди лікування з 16.06.2022 по 12.07.2022, з 12.07.2022 по 01.08.2022, з 01.08.2022 по 11.08.2022 та з 13.09.2022 по 03.10.2022 йому протиправно не була нарахована та виплачена.
Вважаючи, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не нарахувала і не виплатила йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні після отримання бойових поранень, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
У відповідності до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Згідно п. 2 вищевказаного Указу, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, 573/2022 від 12.08.2022 та від 07.11.2022 № 757/2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).
Відповідно до п.1 Постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно п. 1.2 постанови №168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою №168 визначено п. 11, 12, 13 розділу XXXIV наказу МО 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам , а саме, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини,- виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла), у тому числі за місяць початку військової служби;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення),- за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Разом з тим, постановою КМУ від 24 січня 2025 р. № 77, яка набрала чинності 28.01.2025 р. внесено зміни до постанови КМУ №168 та п. 1.2 викладено в наступній редакції: "Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Відтак, з 28.01.2025 право на додаткову винагороду мають також особи, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я .
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Із процитованих вище норм випливає, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 26.02.2025 у справі № 600/367/24, відповідно до якої право військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, зберігається не лише під час лікування безпосередньо отриманого поранення (травми, контузії, каліцтва), а й під час лікування його наслідків, за умови встановлення причинно-наслідкового зв`язку між таким пораненням та подальшим лікуванням.
Верховний Суд зазначив, що протиставлення понять «поранення» та «захворювання, яке виникло як наслідок поранення», є надмірно формальним підходом, який не відповідає меті правового регулювання. Постанова Кабінету Міністрів України № 168 поширюється також на випадки стаціонарного лікування захворювань та патологічних станів, що є наслідком раніше отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
При цьому визначальним для вирішення питання щодо наявності права на додаткову винагороду є не формулювання поточного медичного діагнозу, а встановлення причинного зв`язку між отриманим пораненням та необхідністю подальшого лікування. Такий причинний зв`язок підтверджується, зокрема, постановою військово-лікарської комісії, якою встановлено, що поранення пов`язане із захистом Батьківщини.
Крім того, Верховний Суд наголосив, що положення постанови Кабінету Міністрів України № 168 не містять вимоги щодо безперервного стаціонарного лікування з моменту отримання поранення, а тому право на додаткову винагороду зберігається також під час повторних курсів лікування, якщо вони зумовлені наслідками раніше отриманого поранення та підтверджені належними медичними документами.
Оцінюючи доводи сторін та досліджені у справі докази, суд виходить із того, що для виникнення у військовослужбовця права на додаткову винагороду у розмірі 100000 грн за час стаціонарного лікування необхідною є сукупність таких умов: отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) після введення воєнного стану, зв`язок такого поранення із захистом Батьківщини та перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку із зазначеним пораненням або його наслідками.
При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що для виплати додаткової винагороди за час стаціонарного лікування обов`язковою умовою є встановлення військово-лікарською комісією тяжкості поранення.
Як вбачається зі змісту пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 та пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260, вимога щодо підтвердження тяжкості поранення висновком (постановою) військово-лікарської комісії стосується виключно випадків перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після поранення. Натомість для виплати додаткової винагороди за період стаціонарного лікування законодавством передбачено лише необхідність встановлення факту перебування військовослужбовця на такому лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Отже, твердження відповідача про відсутність у позивача права на спірну виплату через невстановлення тяжкості отриманого поранення ґрунтуються на неправильному тлумаченні наведених норм права.
Також суд критично оцінює доводи відповідача про те, що наявні у справі висновки військово-лікарських комісій підтверджують лише зв`язок травм із проходженням військової служби, а не із захистом Батьківщини.
Як встановлено судом, факт отримання позивачем бойових травм під час виконання бойових завдань підтверджується довідками про обставини травм №1472 від 28.07.2022, №1586 від 16.08.2022 та №1580 від 16.08.2022, в яких зазначено конкретні обставини їх отримання під час виконання бойових завдань та внаслідок обстрілів противника.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що у період, який передував отриманню зазначених поранень, позивач безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та захисту держави, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 №4678.
Водночас вирішальне значення для правильного вирішення спору має надана позивачем довідка військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 10.02.2023 №350, якою прямо встановлено, що наслідки перенесеної вибухової травми від 13.06.2022 є травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, із посиланням на довідку про обставини травми №1580 від 16.08.2022.
Таким чином, на час розгляду справи існує належний доказ, виданий компетентним органом, який підтверджує причинний зв`язок отриманої позивачем травми із захистом Батьківщини.
Той факт, що окремі попередні постанови військово-лікарських комісій містили формулювання про зв`язок травми із проходженням військової служби, сам по собі не спростовує встановленого в подальшому причинного зв`язку із захистом Батьківщини, оскільки останній підтверджений як довідками про обставини травм, так і відповідною постановою військово-лікарської комісії.
Суд також враховує, що зі змісту виписок із медичних карт стаціонарного хворого за періоди з 16.06.2022 по 12.07.2022 у КНП «ВОКГВВ», з 12.07.2022 по 01.08.2022 у КНП «ВОКГВВ», з 01.08.2022 по 11.08.2022 у ВМКЦ ЦР вбачається, що під час лікування позивача основними діагнозами та в деяких випадках наслідковими були наслідки мінно-вибухових травм, закритих черепно-мозкових травм, струсу головного мозку, акубаротравми та інші патологічні стани, які виникли після отриманих бойових поранень.
Посилання відповідача на те, що під час окремих госпіталізацій позивач проходив лікування також інших захворювань, не спростовує його права на отримання додаткової винагороди.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.02.2025 у справі №600/367/24, визначальним є встановлення причинного зв`язку між отриманим пораненням та необхідністю стаціонарного лікування, а не наявність чи відсутність у медичній документації інших супутніх захворювань.
У даному випадку такий причинний зв`язок підтверджений належними та допустимими доказами.
Разом із тим суд звертає увагу, що матеріали справи містять документальне підтвердження (виписок із медичних карт стаціонарного хворого) перебування позивача на стаціонарному лікуванні лише в періоди з 16.06.2022 по 12.07.2022 у КНП «ВОКГВВ», з 12.07.2022 по 01.08.2022 у КНП «ВОКГВВ», з 01.08.2022 по 11.08.2022 у ВМКЦ ЦР. 
Натомість до матеріалів справи позивачем не додано виписки з медичної карти стаціонарного хворого, якою б підтверджувався період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 13.09.2022 по 03.10.2022.
Відображення зазначеного періоду в свідоцтві про хворобу №155 від 03.10.2022 лише засвідчує факт, що позивач у період, зокрема, з 13.09.2022 перебував на обстеженні і лікуванні в відповідному медичному закладі, що не є тотожним перебуванню на стаціонарному лікуванні.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено наявність передбачених законодавством умов для отримання додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168, за час його перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 16.06.2022 по 12.07.2022, 12.07.2022 по 01.08.2022 та 01.08.2022 по 11.08.2022, оскільки таке лікування було зумовлене пораненнями (травмами), отриманими під час захисту Батьківщини.
Водночас у частині позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 13.09.2022 по 03.10.2022 суд не знаходить підстав для їх задоволення.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач, заявляючи вимоги про виплату додаткової винагороди за вказаний період, повинен був довести саме факт перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. 
Однак належних доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять, про їх наявність суду не повідомлено.
За відсутності документального підтвердження перебування позивача саме на стаціонарному лікуванні у період з 13.09.2022 по 03.10.2022 суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність правових підстав для виплати додаткової винагороди за цей період.
Таким чином, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, є протиправною лише в частині періодів стаціонарного лікування з 16.06.2022 по 12.07.2022, 12.07.2022 по 01.08.2022 та 01.08.2022 по 11.08.2022.
При цьому суд враховує, що належним способом захисту порушеного права позивача є покладення на відповідача обов`язку здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди за зазначені періоди.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи.
З огляду на те, що предметом спору є протиправна бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу належних сум грошового забезпечення, а визначення конкретного розміру додаткової винагороди належить до компетенції військової частини, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення та вимог постанови Кабінету Міністрів України №168.
Враховуючи відсутність судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується. 

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за періоди його перебування на стаціонарному лікуванні з 16.06.2022 по 12.07.2022, з 12.07.2022 по 01.08.2022 та з 01.08.2022 по 11.08.2022 у зв`язку з пораненнями, пов`язаними із захистом Батьківщини.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у розмірі до 100000 (ста тисяч) гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 16.06.2022 по 12.07.2022, з 12.07.2022 по 01.08.2022 та з 01.08.2022 по 11.08.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )
Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )
Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна