ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/402/26 
Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,
розглянув матеріали справи
за позовом: Приватного підприємства "Агро-Транс-2019" 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсервіс" 
про: стягнення 677 359,29 грн

секретар судового засідання: С.Коваль
представники сторін:
від позивача: Н.Герегова (поза межами приміщення суду)
від відповідача: О.Фльорків (поза межами приміщення суду)

СУТЬ СПОРУ
Приватне підприємство "Агро-Транс-2019" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсервіс" про стягнення 677 359,29 грн, з яких 621 308,64 грн основний борг, 7 453,73 грн інфляційні втрати, 3 690,90 відсотків річних та 44 906,02 грн пеня.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання з оплати за користування орендованим майном із обслуговуючим персоналом.
Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог стверджував, що позивач та відповідач уклали договір оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем. Загальна вартість наданих послуг за договором становить 921 308,64 грн.
Разом з тим, свої зобов`язання щодо орендної оплати відповідач у повному обсязі не виконав, кошти за надані послуги сплачені лише на суму 300 000,00 грн за актом надання послуг №329 від 26.12.2025 року. Решта суми зобов`язання у розмірі 621 308,64 грн на час підготовки позову не сплачено. Наведене змусило позивача звернутись до суду із даним позовом.
У зв`язку з допущеним простроченням, керуючись пунктом 9.1.1. договору та статтею 625 Цивільного кодексу України (ділі ЦК України) позивач нарахував відповідачу 44 906,02 грн пені, 3 690,90 грн відсотків річних та 7 453,73грн інфляційних втрат.
Відповідач у своєму відзиві вказав, що ПП "Агро-Транс-2019" не було фактично надано послуги за актом №59 від 27.02.2026 року, в свою чергу, директор ТОВ "Маркетсервіс" Артюх Сергій Миколайович не підписував зазначений оспорюваний акт.
Відповідач вказує, що у період з 03.03.2026 по 27.03.2026 директор ТОВ "Маркетсервіс" Артюх Сергій Миколайович перебував за межами України. За таких обставин він був об`єктивно позбавлений можливості накладати кваліфікований електронний підпис від імені товариства у звичайному режимі господарської діяльності, зокрема з використанням засобів, які застосовуються підприємством у своїй діяльності.
Незважаючи на те, що Бежан Катерина В`ячеславівна є керівником ПП "АгроТранс-2019", сам по собі факт накладення кваліфікованого електронного підпису фізичною особою не свідчить про належне підписання документа саме юридичною особою як стороною правовідносин.
Щодо нарахування інфляційних втрат вказує, що оскільки розмір орендної плати за договором визначений у еквіваленті до долара США, правові підстави для нарахування та стягнення інфляційних втрат відсутні, у зв`язку з чим відповідні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 2 квітня 2026 року суд відкрив провадження у справі, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 28 квітня 2026 року.
17 квітня 2026 року відповідач подав відзив на позов.
23 квітня 2026 року позивач подав відповідь на відзив.
У судовому засіданні 28 квітня 2026 року суд оголосив перерву до 12 травня 2026 року.
Ухвалою від 12 травня 2026 року суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 2 червня 2026 року. 
Ухвалою від 2 червня 2026 року суд відклав розгляд справи на 9 червня 2026 року.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов.
В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
28 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркетсервіс" (орендар / відповідач) та Приватне підприємство "Агро-Транс-2019" (орендодавець / позивач) уклали договір оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №28/11-25 (далі договір), відповідно до предмету якого у порядку та на умовах, визначених цим договором та згідно статті 805 ЦК України, орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми (далі - техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі – екіпажем), а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендну плату за її використання.
Ознаки техніки, її характеристики тощо, в розрізі кожної одиниці відображаються в додатку №1 (в усіх його редакціях) до цього договору.
Орендодавець гарантує, що техніка, що передається в оренду за договором, на момент його підписання сторонами належить орендодавцю на праві власності, не знаходиться під забороною відчуження, арештом, та не обмежена будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.
Управління (керування) технікою, що передається у користування орендарю за цим договором, її технічне обслуговування в процесі експлуатації за цільовим призначенням провадяться екіпажем орендодавця, при чому екіпаж не припиняє трудових відносин із орендодавцем та не вступає у трудові відносини з орендарем.
Орендодавець підтверджує та гарантує, що має власну або орендовану матеріально-технічну базу та кваліфікований обслуговуючий персонал, який виступає екіпажем для виконання зобов`язань за цим договором.
Цільове призначення техніки – провадження сільськогосподарської та іншої діяльності, незабороненої діючим законодавством України.
Згідно з розділом 3 договору, сторонами погоджено наступні умови:
3.1. Техніка повинна бути передана орендодавцем та прийнята орендарем за місцезнаходженням орендаря у термін, визначений в додатках до цього договору. При цьому, сторони визнають, що подача техніки технічні характеристики, якої не відповідають умовам цього договору, прирівнюється сторонами до не подачі техніки.
3.2. Передача техніки в оренду здійснюється сторонами за актом приймання-передачі. акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендодавця та орендаря (за наявності печатки). Сторони домовилися, що перед початком надання послуг за цим договором орендар за власним бажанням може передати орендодавцю обладнання (GPS-трекер) на основі акту прийому-передачі (додаток №3 до договору), яке має бути повернуте в останній день надання послуг за цим договором або на першу вимогу орендаря.
3.3. Орендодавець зобов`язаний у присутності орендаря перевірити справність, кількість та комплектність техніки. Після підписання представником орендаря акту приймання-передачі техніка вважається такою, що передана в належному стані.
3.4. У випадку проведення поточного або капітального ремонту техніки в період дії договору термін проведення такого ремонту до терміну оренди за договором не зараховується, орендна плата за такий термін не нараховується та не сплачується. простій/затримки у роботі техніки з вини екіпажу орендодавця до терміну оренди за договором не зараховується. Дати початку та закінчення проведення ремонту техніки, простої/затримки відображаються сторонами у відповідних актах приймання-передачі.
3.5. Після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) діб повернути техніку орендодавцю за актом приймання-передачі. Повернення техніки здійснюється за місцезнаходженням орендаря.
3.6. Техніка повинна бути повернута орендодавцю у справному стані з урахуванням нормального фізичного зносу, пов`язаного зі впливом часу та її цільовим використанням.
3.7. Сторони домовилися, що зазначене в пункті 3.2. договору обладнання повинно бути увімкнене протягом всього періоду руху техніки по маршруту. Якщо обладнання вимикається протягом руху по маршруту, то орендодавець компенсує орендарю вартість зерна, яке знаходилось на ТЗ під час руху.
Відповідно до розділу 4 договору "Термін оренди", сторони погодили наступні умови:
4.1. Термін оренди техніки встановлюється з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору та триває до моменту повернення техніки.
4.2. Повернення техніки, що орендується від орендаря до орендодавця здійснюється представниками сторін, шляхом підписання акту приймання-передачі техніки.
Згідно з розділом 5 договору "Орендна плата та порядок розрахунків", сторони погодили наступні умови:
5.1. Орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг оренди та розраховується у додатках №2 (в усіх його редакціях) до цього договору, які з моменту підписання є невід`ємною його частиною.
5.2. Оплата за користування технікою здійснюється орендарем на поточний рахунок орендодавця, зазначений у даному договорі, у розмірі зазначеному в актах приймання-передачі наданих послуг.
5.3. Розрахунок за даним договором здійснюється на підставі виставленого акту виконаних робіт (наданих послуг) наступним чином: загальна вартість відпрацьованих гектарів за цим договором визначається шляхом помноження передбаченого об`єму робіт на відповідну вартість за 1 га. Точна кількість відпрацьованих гектарів визначається відповідними актами виконаних робіт (наданих послуг), які орендар та орендодавець підписують після кожних відпрацьованих 200 (двісті) га та остаточний в день закінчення виконання робіт.
Орендар здійснює оплату за кожні відпрацьовані 200 (двісті) га не пізніше 3 (трьох) банківських днів після підписання акту виконаних робіт (наданих послуг), а остаточні розрахунки по орендній платі проводяться орендарем протягом 10 днів з дати підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг).
18 березня 2025 року сторони підписали акт приймання - передачі, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв відповідно до умов договору у строкове платне користування на умовах оренди майно передбачене договором.
26 грудня 2025 року сторони оформили акт надання послуг відповідно до умов договору оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №28/11-25, за яким виконавцем (Приватне підприємство "Агро-Транс-2019") надав послуги на загальну суму 736 656,75 грн.
27 лютого 2026 року сторони оформили акт надання послуг відповідно до умов договору оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №28/11-25, за яким виконавцем (Приватне підприємство "Агро-Транс-2019") надав послуги на загальну суму 184 651,88 грн. Вказаний акт підписаний 18 березня 2026 року КЕП/ЕЦП.
Також у матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркетсервіс" мало заборгованість перед позивачем на суму 621 308,64 грн. Вказаний акт підписаний КЕП/ЕЦП.
Позивач вказує, що свої зобов`язання щодо орендної оплати відповідач у повному обсязі не виконав, кошти за надані послуги сплачені лише на суму 300 000,00 грн за актом надання послуг №329 від 26.12.2025. Решта суми зобов`язання у розмірі 621 308,64 грн на час підготовки позову не сплачено.
Докази оплати матеріали справи не містять, проте як слідує з акту звірки взаємних розрахунків сторонами визнаються сплата 30.01.2026 року 100 000,00 грн, 04.02.2026 року 100 000,00 грн, 12.02.2026 року 100 000,00 грн.
Згідно з умовами пункту 9.1.1. договору, у разі неналежного виконання грошового зобов`язання орендарем пункту 5.3 даного договору, орендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 0,1% за кожний день прострочення оплати.
За період з 30.12.2025 року по 30.03.2026 року за актом №329 на суму боргу 436 656,76 грн позивач нарахував відповідачу 39 735,77 грн пені, 7 453,73 грн інфляційних втрат, 3 265,95 грн відсотків річних.
За період з 03.03.2026 року по 30.03.2026 року за актом №59 на суму боргу 184 651,88 грн позивач нарахував відповідачу 5 170,25 грн пені, 424,95 грн відсотків річних.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін
З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються надання послуг з оренди сільськогосподарської техніки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з нормами статті 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.
Відповідно до статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з положеннями статті 805 ЦК України, управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого у найм з екіпажем, провадяться його екіпажем. Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавець. Екіпаж транспортного засобу зобов`язаний відмовитися від виконання розпоряджень наймача, якщо вони суперечать умовам договору найму, умовам використання транспортного засобу, а також якщо вони можуть бути небезпечними для екіпажу, транспортного засобу, прав інших осіб. Законом можуть встановлюватися також інші особливості договору найму транспортного засобу з екіпажем.
Суд встановив, що позивач виконав договірні зобов`язання надавши відповідачу послуги з оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем. А тому суд погоджується з аргументами позивача стосовно належного виконання ним договірних зобов`язань.
Суд також встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором станом на час пред`явлення позову становила 621 308,64 грн.
Доказів повної оплати заборгованості в розмірі 621 308,64 грн матеріали справи не містять, а тому суд вважає, що вказані вимоги мають бути задоволені з огляду на їх обґрунтованість.
За таких обставин суд вважає заперечення відповідача щодо непогодження та не підписання сторонами акту №59 такими, що не заслуговують на увагу, оскільки з долученого позивачем акту слідує, що вказаний акт підписаний особами, які вказані в акті, та які повноважні на підписання документів від імені юридичних осіб.
Водночас суд ураховує, що статтями 5, 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами. Порядок використання електронного підпису у банківській системі України та на ринках небанківських фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю на яких здійснює Національний банк України, а також при наданні платіжних послуг визначається Національним банком України. Порядок використання електронного підпису учасниками ринків капіталу та професійними учасниками організованих товарних ринків визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.
Згідно із визначеннями Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Ідентифікація особи - процес використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті якого забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або уповноваженого представника юридичної особи та перевірка належності особі таких даних.
Щодо неустойки суд відзначає наступне.
Відповідно до пункту 9.1.1. договору, у разі неналежного виконання грошового зобов`язання орендарем пункту 5.3 даного договору, орендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 0,1% за кожний день прострочення оплати.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).
Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За період з 30.12.2025 року по 30.03.2026 року за актом №329 на суму боргу 436 656,76 грн позивач нарахував відповідачу 39 735,77 грн пені, 7 453,73 грн інфляційних втрат, 3 265,95 грн відсотків річних.
Згідно з умовами пункту 5.3. договору, остаточні розрахунки по орендній платі проводяться орендарем протягом 10 днів з дати підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг).
Таким чином, за актом від 26 грудня 2025 року, строк для оплати встановлений до 5 січня 2026 року, а відтак прострочення оплати відповідачем допущено починаючи з 6 січня 2026 року.
За період з 6 січня 2026 року 30 березня 2026 року розмір пені (0,1% за кожний день прострочення оплати) становить 36 679,17 грн. 
Відповідно до приписів Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.
Згідно з положеннями статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За період з 6 січня 2026 року 30 березня 2026 року розмір пені (подвійна облікова ставка) складає 30 434,38 грн. Розмір 3% річних 3 014,73 грн. Розмір інфляційних втрат (січень - лютий) складає 7 453,73 грн.
Таким чином, за актом №329 від 26 грудня 2026 року розмір пені складає 30 434,38 грн, 3% річних 3 014,73 грн, інфляційних втрат (січень - лютий) складає 7 453,73 грн.
Натомість акт №59 підписано сторонами 18 березня 2026 року, а отже строк для оплати встановлений до 30 березня 2026 року. Прострочення допущено з 31.03.2026 року.
Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що пунктом 5.3. договору передбачено наступний порядок оплати:
1) Орендар здійснює оплату за кожні відпрацьовані 200 (двісті) га не пізніше 3 (трьох) банківських днів після підписання акту виконаних робіт (наданих послуг)
2) Остаточні розрахунки по орендній платі проводяться орендарем протягом 10 днів з дати підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг).
Оскільки надані акти не перевищують 200 га, суд вважає, що погоджений строк оплати слід рахувати як 10 днів з дати підписання акту.
Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 30 434,38 грн пені, 3 014,73 грн 3% річних, 7 453,73 грн інфляційних втрат.
У задоволенні вимог про стягнення 14 471,64 грн пені, 676,17 грн річних суд відмовляє.
Щодо заперечень відповідача про нарахування інфляційних втрат з тих підстав, що розмір орендної плати за договором визначений у еквіваленті до долара США, а правові підстави для нарахування та стягнення інфляційних втрат відсутні, суд зазначає, що розмір орендної плати визначений у актах приймання передачі у національній валюті. При цьому визначення розміру здійснено відповідно до пункту 5.2. договору. Визначення розміру орендної плати у гривнях відбулося на момент виникнення обов`язку з оплати, та надалі розмір плати не коригувався. Відповідно у цьому випадку наступна зміна курсу валют не компенсувала позивачу інфляційних втрат. Таким чином вказані заперечення відповідача є беззмістовні та суперечать умовам договору. З огляду на це суд відхиляє зазначені аргументи відповідача.

Висновки суду
Суд встановив обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору в частині оплати отриманих послуг. Такі обставини свідчать про порушення відповідачем прав позивача.
Суд зробив висновок, що позивач обґрунтовано звернувся з позовними вимогами до відповідача про стягнення 621 308,64 грн заборгованості, 30 434,38 грн пені, 3 014,73 грн 3% річних 7 453,73 грн інфляційних втрат.
Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення 14 471,64 грн пені та 676,17 грн процентів річних, у зв`язку з їх безпідставним нарахуванням.

Розподіл судових витрат
Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір судового збору за даними вимогами складав 8 128,31 грн.
Керуючись положенням статті 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору суд покладає на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, за розрахунком суду 7 946,54 грн покладаються на відповідача, а решта 181,77 грн на позивача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до правил частини 1 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У своєму позові позивач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на надання правової допомоги складає 25 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з нормами частини 3 статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Частинами 2-6 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою та необхідною, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано копії: договору про надання правової допомоги від 27 березня 2026 року, ордер, розрахунок гонорару, платіжну інструкцію про сплату позивачем адвокату 25 000,00 грн за договором. 
Згідно з умовами договору про надання правової допомоги, предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів з питань, визначених п. 3.1 договору, а також надання консультаційних послуг в галузі права, що так чи інакше стосуються діяльності клієнта, складання юридичних документів за замовленням клієнта, представництво інтересів клієнта в судах, отримання документів, що належать клієнту, подання запитів, клопотань, складання позовів та вчинення будь-яких юридичних дій на виконання цього доручення.
На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Всього гонорар адвоката: згідно з додатком.
Відповідно до розрахунку гонорару за надану правову допомогу, розмір гонорару складає 25 000,00 грн.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі №910/12155/22 зазначені висновки про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Це означає, що у разі настання визначених умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Підсумовуючи наведене, суд установив розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу що становить 25 000,00 грн.
У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:
1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);
2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;
3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. За таких умов, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;
4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Розмір таких витрат також повинен бути обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
На думку суду, спір про стягнення заборгованості за договором оренди транспортних засобів не відноситься до категорії складних. Обсяг первинних документів щодо спірних правовідносин обмежується договором та двома актами наданих послуг. Також сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків. Отже, підготовка до справи не вимагала опрацювання значних обсягів документації.
Так само, на переконання суду, підготовка до справи не потребувала дослідження значного обсягу законодавства та судової практики. 
Дослідивши докази щодо надання правової допомоги, суд не знаходить підстав повного покладення на відповідача витрат щодо зазначених у акті наданих послуг, зокрема стосовно аналізу судової практики, що регулює спірні правовідносини, адже такі позови є типовими. Позов не містить посилань на судову практику стосовно оцінки проблемних правових відносин.
Даний спір не відноситься до категорії складних та, за обраним способом захисту, нормативним обґрунтуванням вимог тощо, не відрізняється від багатьох інших подібних позовів. Такий спір є цілком звичайним спором, що не потребує залучення значних ресурсів для здійснення представництва та надання послуг із правового захисту. 
Разом з тим, вирішуючи спір, суд з`ясував наявність певних недоліків у розрахунках, що мали місце під час підготовки позову. Не надаючи оцінки якості наданих послуг в контексті правовідносин між клієнтом та адвокатом, суд ураховує встановлені обставини під час визначення таких витрат у розрізі застосування положень частини 5 статті 129 ГПК України. 
Суд зазначає, що витрати на участь в судовому засіданні не були неминучими, оскільки явка у засідання представників сторін не визнавалася судом обов`язковою.
Також суд зауважує, що вартість послуг з представництва у двох засіданнях, у яких був присутній представник позивача, становить 12 500,00 грн. А проте суд зауважує, що підготовче засідання 28 квітня 2026 року тривало близько 10 хв.; судове засідання 12 травня 2026 року не фіксувалось з огляду на неявку учасників; судове засідання 2 червня 2026 року тривало близько 10 хв., і лише судове засідання 9 червня 2026 року тривало близько години.
Окрім цього, представник позивача брав участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами суду з використанням системи відеозв`язку, що вочевидь мінімізувало витрати ресурсів представника позивача. 
За таких обставин суд вважає, що вартість послуг з представництва у судових засіданнях вказана позивачем, у порівнянні з реальними витратами часових та інших ресурсів на представництво інтересів позивача, не у повній мірі відповідає принципу пропорційності судових витрат.
Отже, при здійсненні розподілу витрат судом надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрат з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційності їх розміру до предмета спору та ціни позову; важливості та значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
З огляду на такі обставини суд вважає за можливе застосувати положення частини 5 статті 129 ГПК України та врахувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат наведені вище обставини. На думку суду, заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу не є в повній мірі обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Оцінюючи витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, суд робить висновок про те, що обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним у даному випадку є призначення позивачу 15 000,00 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Решту витрат суд покладає на позивача.
Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд –
ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетсервіс" ( 34000, Рівненська обл., Вараський р-н, селище міського типу Зарічне, вул.Аерофлотська, будинок 2-Б, офіс 1, ідентифікаційний код 44117680) на користь Приватного підприємства "Агро-Транс-2019" (60356, Чернівецька обл., Новоселицький р-н, село Драниця, вул. Савчука, будинок 4, ідентифікаційний код 43001353) 621 308 (шістсот двадцять одна тисяча триста вісім) грн 64 грн заборгованості, 30 434 (тридцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн 38 коп пені, 3 014 (три тисячі чотирнадцять) грн 73 коп річних, 7 453 (сім тисяч чотириста п`ятдесят три) грн 73 коп інфляційних втрат, 7 946 (сім тисяч дев`ятсот сорок шість) грн 54 коп судового збору та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
3. У задоволенні вимог про стягнення 14 471,64 грн пені, 676,17 грн річних відмовити.
4. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 181,77 грн покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Приватне підприємство "Агро-Транс-2019" (60356, Чернівецька обл., Новоселицький р-н, село Драниця, вул.Савчука, будинок 4, ідентифікаційний код 43001353).
Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркетсервіс" (34000, Рівненська обл., Вараський р-н, селище міського типу Зарічне, вул.Аерофлотська, будинок 2-Б, офіс 1, ідентифікаційний код 44117680).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).
Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.
Повне рішення складено 10 червня 2026 року.

Суддя Андрій КАЧУР