Справа №551/18/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2026 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вергун Н.В., 
за участю: секретаря судових засідань Марченко А.О., 
відповідача за первісним позовом ( позивача за зустрічним позовом ) ОСОБА_1 , 
її представника - адвоката Лепій О.В. ( дистанційно ), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр » про визнання кредитного договору недійсним, - 

в с т а н о в и в:

12 січня 2026 року ТОВ «Споживчий Центр» через систему « Електронний суд » звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що між ТОВ «Споживчий Центр» і ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року.
Відповідно до умов Договору позичальнику 27 лютого 2026 року надано кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 16 липня 2025 року. Продовження (лонгація, пролонгація) строку договору не передбачена.
Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 12400,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4000 грн., по процентам в розмірі 5600 грн., по комісії ( пов`язаної з наданням кредиту ) в розмірі 800 грн., по неустойці у розмірі 2000 грн.
За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року у загальному розмірі 12400,00 грн. та судові витрати, що пов`язані з сплатою судового збору у розмірі 2 662 грн. 40 коп. 

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи № 551/18/26 між суддями Шишацького районного суду Полтавської області від 12 січня 2026 року, головуючим суддею у ній визначено суддю Сиволапа Д.С. ( а.с. 33 ). 

14 січня 2026 року на адресу суду з виконавчого комітету Шишацької селищної ради Полтавської області надійшла інформація за вих. № 13/07.1-18 від 14 січня 2026 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 35 ). 

Ухвалою суду від 14 січня 2026 року провадження у справі за позовом ТОВ « Споживчий центр » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрито, її розгляд ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами ( а.с. 36 ). 

06 лютого 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лепій О.В. звернулася до суду з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ « Споживчий центр » про визнання кредитного договору недійсним ( а.с. 47-49 ).
Разом з поданою заявою на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої ОСОБА_1 просила:
- звільнити від сплати судового збору за подання зустрічного позову;
- прийняти зустрічним позов до ТОВ « Споживчий центр » про визнання кредитного договору недійсним. Об`єднати зустрічний позов ОСОБА_1 в одне провадження з первісним позовом ТОВ « Споживчий центр ». Розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження;
- у задоволенні первісного позову ТОВ « Споживчий центр » відмовити, задовольнивши зустрічний позов та визнати недійсним кредитний договір № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року, укладений між ТОВ « Споживчий центр » і ОСОБА_1 ;
- на підтвердження заявлених зустрічних вимог допитати в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , мешканку сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області ( а.с. 51-56 ).
Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 в мережі Інтернет знайшла додатковий заробіток у вигляді перекладу тексів з англійської мови на українську. Під час співпраці, у ОСОБА_1 шахрайським способом роздобуто інформацію стосовно її персональних даних. Для здійснення оплати за роботу, ОСОБА_1 було надано роботодавцю номер банківської картки, відкритої на її ім`я у АТ « Ощадбанк », яка є соціальною для виплат допомоги на дитину, а також паспортні дані, ідентифікаційний код, що необхідно для укладання трудового договору. Після передачі зазначених даних, ОСОБА_1 не отримала трудового договору. 
27 лютого 2025 року на мобільний телефон почали надходити дзвінки з метою підтвердження укладання кредитних договорів. Після чого, ОСОБА_1 виявила транзакції на картковому рахунку про надходження у ночі коштів та їх списання. 
ОСОБА_1 відразу звернулася до відділення АТ « Ощадбанк » з метою заблокування карткового рахунку та перевипущення платіжної карти. З огляду на те, що відбувся збій у роботі банківської системи, заблокувати карту вдалося 27 травня 2025 року. 04 березня 2025 року видано нову карту для виплат. 
Одночасно ОСОБА_1 подала письмове звернення до СПД № 1 ВП № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області у зв`язку з шахрайськими діями, на яке 15 липня 2025 року надійшла відповідь, відповідно до якої матеріали були розглянуті співробітниками поліції та встановлено матеріалами перевірки, що діями невстановленої особи вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.
ОСОБА_1 не надсилала заяву ТОВ « Споживчий центр » на отримання кредитних коштів, не підписувала договір та не ознайомлювалася з правилами його надання, не користувалася кредитними коштами.
Вказане підтверджується й тим, що у договорі невірно зазначена адреса місця проживання, номери мобільних телефонів, які їй не належали, та вказано місце роботи, де вона не працювала. 
Позивач за первісним позовом не надав суду докази того, що ОСОБА_1 будь – яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, отримання саме останньою одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації позивача у інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ « Споживчий центр », відсутні докази отримання позивачем коштів згідно з умовами кредитного договору. 
Таким чином, оспорюваний договір укладений без участі та волі позивача. Посилаючись на викладене, а також з огляду на наявність підстав для визнання зазначеного договору недійсними, позивач ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.
Разом з цим, 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулася до АТ « Ощадбанк » з письмовим клопотанням про надання офіційних відомостей про те, коли саме була заблокована карта та видана нова у зв`язку з шахрайськими діями.

Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року поновлено представнику відповідача за первісним позовом - адвокату Лепій О.В. процесуальний строк для подачі зустрічної позовної заяви.
Звільнено позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви. 
Прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ « Споживчий центр » про визнання кредитного договору недійсним. 
Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним та первісним позовом. 
Ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим призначено підготовче судове засідання о 10 год. 00 хв. 09 березня 2026 року ( а.с. 68 ).

17 лютого 2026 року від представника позивача за первісним позовом ( відповідача за зустрічним позовом ) Ларіної К.О., яка діє на підставі довіреності, надійшло клопотання про витребування доказів ( а.с. 74 – 80 ).

Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року клопотання задоволено та витребувано у АТ « Ощадбанк » інформацію, яка містить банківську таємницю ( а.с. 81 ). 

19 лютого 2026 року Ларіна К.О., яка на підставі довіреності діє в інтересах позивача за первісним позовом ( відповідача за зустрічним позовом ), подала на зустрічний позов відзив, відповідно до якого у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 просила відмовити з огляду на безпідставність заявлених вимог, а розгляд справи, - проводити у відсутність представника банку ( а.с. 83 – 110 ).

05 березня 2026 року на адресу суду з АТ « Ощадбанк » надійшла витребувана судом інформація, яка містить банківську таємницю ( а.с. 119 – 120 ).

Ухвалою суду від 09 березня 2026 року підготовче провадження у справі за позовом ТОВ « Споживчий центр » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ « Споживчий центр » про визнання кредитного договору недійсним закрито. 
Клопотання представника відповідача за первісним позовом ( позивача за зустрічним позовом ) - адвоката Лепій О.В. про долучення доказів та виклик свідка задоволено ( а.с. 124 ).

Ухвалою суду від 09 березня 2026 року повторно витребувано у АТ « Ощадбанк » інформацію, що містить банківську таємницю, оскільки на адресу суду надійшла відповідь АТ « Ощадбанк » від 02 березня 2026 року, однак на долученому до супровідного листа CD диску відсутня будь – яка інформація ( диск не містить жодних записів ) ( а.с. 135 ). 

У зв`язку з відрахуванням судді Сиволапа Д.С. із штату суду на підставі розпорядження керівника апарату № 2 від 08 квітня 2026 року проведено повторний авторозподіл судової справи ( а.с. 177 ). 

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Шишацького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2026 року, головуючим суддею у ній визначено суддю Рябченка В.В. ( а.с. 178 ). 

15 квітня 2026 року суддя Рябченко В.В. заявив самовідвід у розгляді справи, мотивуючого його дружніми стосунками з відповідачем ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3 протягом останніх двох років ( а.с. 179 ). 

Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року заяву судді Рябченка В.В. про самовідвід у розгляді справи задоволено, справу ухвалено передати до канцелярії суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України ( а.с. 180 ). 

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шишацького районного суду Полтавської області від 16 квітня 2026 року, головуючим суддею у ній визначено суддю Вергун Н.В. ( а.с. 181 ). 

Ухвалою суду від 16 квітня 2026 року матеріали цивільної справи за позовом ТОВ « Споживчий центр » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ « Споживчий центр » про визнання кредитного договору недійсним прийняті до провадження суддею Вергун Н.В. 
Розгляд справи ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання о 13 год. 00 хв. 04 травня 2026 року ( а.с. 182 ). 

04 травня 2026 року представник відповідача за первісним позовом ( позивача за зустрічним позовом ) - адвокат Лепій О.В. звернулася до суду з клопотанням про допит у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 ( а.с. 192 ). 

Ухвалою суду від 04 травня 2026 року підготовче провадження у справі закрито, її розгляд призначено у відкритому судовому засіданні о 10 год. 00 хв. 28 травня 2026 року. 
Клопотання представника відповідача за первісним позовом ( позивача за зустрічним позовом ) – адвоката Лепій О.В. про виклик свідка задоволено ( а.с. 195 – 196 ). 

За наслідками судового засідання, яке мало місце 28 травня 2026 року, розгляд справи відкладено до 10 год. 00 хв. 05 червня 2026 року. 

Керуючись вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність представника позивача за первісним позовом ( відповідача за зустрічним позовом ). 

Будучи допитаною у судовому засіданні, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вказала на те, що у зв`язку з збігом тяжких сімейних обставин, відсутності коштів для проживання, у соціальній мережі « Facebook » знайшла роботу, пов`язану в тому числі з перекладанням текстів з англійської на українську мову. При цьому, англійською мовою володіє на побутовому рівні. 
За посиланням перейшла в електронний кабінет, де самовільно, без будь – якого тиску вела свої персональні дані та код, що надійшов на номер мобільного телефону. 
При цьому, не розуміла, що вводячи персональні дані вона укладає кредитний договір, вважала, що таким чином вона працевлаштовується на роботу. 
Пізніше на картковому рахунку виявила транзакцію про надходження 4 000 грн., якими у подальшому не користувалася. 
З телефонних дзвінків, під час яких її просили підтвердити укладання кредитних договорів, зрозуміла, що її даними заволоділи шахрайським шляхом, у зв`язку з чим на наступний день звернулася до відділення АТ « Ощадбанк » з метою блокування та перевипуску карти. Під час здійснення банківських операцій, змінила номер мобільного телефону. У день звернення до банку, звернулася й до місцевого відділення поліції. 
З огляду на вказані обставини, просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити, заявлений нею позов.

Представник відповідача за первісним позовом ( позивача за зустрічним позовом ) - адвокат Лепій О.В., вказуючи на те, що оспорюваний кредитний договір укладений без дійсного волевиявлення ОСОБА_1 , її персональними даними заволоділа невідома особа шахрайським шляхом, у тексті договору вказані недостовірні дані, зокрема номер мобільного телефону, місце роботи, а адреса місця реєстрації вказана неповно, просила кредитний договір визнати недійсним та відмовити у задоволенні первісного позову.

Вислухавши пояснення відповідача за первісним позовом ( позивача за зустрічним позовом ) ОСОБА_1 , її представника - адвоката Лепій О.В., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 

Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
У силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Судом встановлено, що 26 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений електронний кредитний договір № 26.02.2025-100002763, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на веб-сайті кредитодавця в загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на веб-сайті кредитодавця; заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаному при його ідентифікації на сайті. ( а.с. 19 – 25 ).
Вказаний кредитний договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором Е725.

Таким чином, враховуючи, що кредитний договір № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року укладено його сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі - на веб-сайті кредитодавця (https://sgroshi.com.ua) із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, а також реквізитів карткового рахунку, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, відтак вказане підтверджує факт його укладення.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі №757/40396/20 (провадження №61-850св22).

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача за первісним позовом щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем ОСОБА_1 не надано.

Більше того, у судовому засіданні ОСОБА_1 вказала, що зазначений у договорі один з мобільних номерів ( 0688826755 ) дійсно їй належить, на який був направлений одноразовий пароль - ідентифікатор. 

Перед цим, відповідач ОСОБА_1 пройшла верифікацію в інформаційно - телекомунікаційній системі, що підтверджується інформацією, яка отримана з центрального вузла системи Bank ID НБУ на електронний запис на ідентифікацію з даними користувача ( а.с. 31, зворот ). 
Як зазначила відповідач ОСОБА_1 вона самостійно без будь – якого стороннього тиску ввела свої персональні дані в інформаційно - телекомунікаційній системі. 

За таких обставин, суд не бере до уваги твердження позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , що однією із підстав для визнання кредитного договору недійсним, є те, що у відповіді позичальника про прийняття пропозиції ( акцепту ) кредитного договору № 26.02.2025-100002763 ( кредитної лінії ) зазначена невірна адреса її місця реєстрації ( АДРЕСА_2 ), а також місце роботи - Шишацький районний суд. Більше того, що дані про місце роботи не є обов`язковими для верифікації особи.

Таким чином, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач за первісним позовом з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «Споживчий центр», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Умовами кредитного договору № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року передбачено, що:
- кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (п. 3.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти));
- кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5167-80ХХ-ХХХХ-5360 (п. 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти));
- сума кредиту: 4 000 грн. (п. 2 Заявки);
- строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання (п. 3 Заявки);
- дата повернення (виплати) кредиту 16.07.2025 (п. 4 Заявки);
- процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 6 Заявки);
- проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів для користування кредитом/залишком кредиту та процентну ставку, яка застосовується у відповідні періоди (п.11 Заявки);
- комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 800 грн. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 7 Заявки);
- неустойка: 40 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного зобов`язання(п.15 Заявки).

Отримання відповідачем за первісним позовом кредитних коштів в розмірі 4000 грн. підтверджується квитанцією IPаy від 31 грудня 2025 року, дата та час проведення платежу 27 лютого 2025 року о 00:04 на платіжну картку № НОМЕР_1 , призначення видача за договором № 26.02.2025-100002763 ( а.с. 32 ).

Згідно витребуваної судом інформацій з АТ « Ощадбанк », на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_2 , який обслуговується за допомогою банківської платіжної карти № НОМЕР_1 ( а.с. 119 ). 

Відповідно до виписки по картковому рахунку, 27 лютого 2025 року, о 00:04 зараховано кошти у розмірі 4 000 грн. ( а.с. 156, зворот ). 

Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме перерахувало грошові кошти (4000 грн.) на банківський рахунок ОСОБА_1 , яка самостійно внесла до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства номер своєї платіжної карки.

Відповідач не спростувала того, що кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок за карткою № НОМЕР_1 , не надала доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить, а також не спростувала факт підписання нею кредитного договору одноразовим ідентифікатором.

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року слідує, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 12 400,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн., по процентам в розмірі 5 600 грн., по комісії в розмірі 800 грн., по неустойці за в розмірі 2 000 грн. ( а.с. 13 – 16 ).

Доказів належного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки у встановлений договором строк ОСОБА_1 не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти, які правомірно нараховано позивачем у межах строку дії кредитного договору, суд вважає позов ТОВ « Споживчий центр » про стягнення з відповідача на заборгованості за тілом кредиту та відсотками обґрунтованим.

Разом із тим, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 800 грн., неустойки у розмірі 2000 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, пунктом 7 Заявки кредитного договору № 26.02.2025-100002763 від 27 лютого 2025 року передбачено, що комісія пов`язана з наданням кредиту становить 20% від суми кредиту та дорівнює 800 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі №640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі №343/557/15-ц.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15.

Таким чином, включення позивачем до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за кредитним договором № 26.02.2025-100002763 від 27 лютого 2025 року у розмірі 800 грн. задоволенню не підлягають.

З приводу стягнення заявленої неустойки в розмірі 2000 грн., то така вимога також не підлягає задоволенню, з огляду на приписи п. 18 розділу «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦК України.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє по цей час.
На час розгляду справи судом положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.

Таким чином, оскільки неустойка за кредитним договором нарахована у період дії військового стану, відтак відповідач ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Споживчий центр».

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року у загальному розмірі 9 600 грн., з яких 4000 грн. заборгованість по тілу кредиту та 5600 грн. по процентам. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що під час укладення кредитного договору були порушені права позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Звернувшись до суду з зустрічними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 вказувала, що не підписувала кредитний договір. 

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що вона не вчиняла відповідних дій для укладання договору в електронній формі та не підписувала його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Судом встановлено, що у період з 27 лютого по 08 березня 2025 року ОСОБА_1 до СПД № 1 ВП № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області не зверталася, що спростовує твердження останньої, що в лютому 2025 року вона зверталася до місцевого відділення поліції з приводу шахрайських дій, пов`язаних з заволодінням її персональними даними та подальшим оформленням на її ім`я кредиту.
Письмове звернення ОСОБА_1 за фактом шахрайських дій зареєстровані до ІТС ІПН відділення поліції № 3 Миргородського ГУНП в Полтавській області за № 3013 від 24 квітня 2025 року ( а.с. 165 ).

Слід зазначити, що у вказаному зверненні відсутні будь-які дані щодо кредитного договору № 26.02.2025-100002763 від 26 лютого 2025 року, укладеного з ТОВ « Споживчий центр », визнання недійсним якого є предметом даного спору ( а.с. 168-173 ). Вказане звернення стосується оформлення кредиту у кредитному сервісі « Тенго », ТОВ « Міноан » і стосується періоду: березень 2025 року. 

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, що сторонніми особами були вчинені шахрайські дії щодо позивача за зустрічним позовом, укладено кредитний договір без її згоди.

Критично суд відноситься і до відтворених у судовому засіданні свідчень свідка ОСОБА_2 , наданих 25 березня 2026 року, яка вказала, що дійсно ОСОБА_1 зверталася до відділення АТ « Ощадбанк », де вона працювала станом на лютий 2025 року, з приводу незрозумілих дій з її рахунком. У зв`язку з чим, була заблокована карта, змінений фінансовий номер телефону та перевипущена нова картка, оскільки повідомлені обставини не мають значення для справи. 

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним у зв`язку з недоведеністю.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем заявлено позов на суму 12400 грн. Судом задоволено вимоги позивача в загальному розмірі 9600 грн., що складає 77,41% від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову позивачем ТОВ « Споживчий центр » сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн. ( а.с. 1), відтак, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково на 77,41%, тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 060,96 грн. ( 2662,40 х 77,41%).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позову судові витрати покладаються на позивача. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнена від справи судового збору за подання зустрічного позову, судові витрати віднести за рахунок держави. 

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 5, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр » заборгованість за кредитним договором № 26.02.2025-100002763 від 27 лютого 2025 року у загальному розмірі 9 600 грн. 

У задоволені решти позовних вимог, - відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр » судові витрати, що пов`язані з сплатою судового збору, у розмірі 2 060,96 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр » про визнання кредитного договору недійсним, - відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Найменування сторін:

позивач за первісним позовом ( відповідач за зустрічним позовом ): Товариство з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр », адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, код ЄДРПОУ 37356833;

відповідач за первісним позовом ( позивач за зустрічним позовом ): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 . 

Повний текст рішення суду складено 08 червня 2026 року. 

Головуючий суддя: