ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3002/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Марінеско А.В.
від відповідача: Берневек В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  
Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворницький"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2025 р. 
( суддя Євтигнеєва Н.М., м. Дніпро, повний текст рішення складено 15.10.2025 р.) 
у справі 
за позовом 
Дніпровської міської ради, 
м. Дніпро
до 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворницький", 
м. Дніпро
про стягнення 457 953,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворницький" кошти у розмірі 457 953,36 грн, набутих без достатньої правової підстави, внаслідок несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за Відповідачем зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна ( нежитлова будівля, гаражі) , розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:02:318:0089 за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г та вул. Шевченка, 18Б. Відповідач у зазначений період користувався земельною ділянкою без укладення договору оренди та не сплачував плату за користування нею, чим позбавив міську раду, як власника землі, права отримувати дохід у розмірі орендної плати.
2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2025 р. у справі № 904/3002/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворницький" на користь Дніпровської міської ради 457 953,36 грн. – коштів, набутих без достатньої правової підстави, внаслідок несплати плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:02:318:0089 та 8 383,3грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

3.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, через систему "Електронний суд", до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Яворницький", в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2025 р. у справі № 904/3002/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

4.Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а також із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Водночас, на думку Скаржника, акт обстеження земельної ділянки від 10.07.2024 р. № 10/0724-В не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки: складений без повідомлення Відповідача та без його участі; не містить належної фотофіксації чи інших доказів здійснення господарської діяльності; не містить опису конкретних дій товариства, які свідчили б про фактичне користування ділянкою; безпідставно зазначає, що на земельній ділянці розташовані гараж № 3 та гараж № НОМЕР_1 , хоча ці об`єкти розташовані на іншій земельній ділянці, що вбачається з графічних матеріалів.
При цьому Скаржник зазначає, що Відповідач не мав інформації про вчинювані Позивачем дії щодо обстеження ділянки та засідання комісії з визначення розміру збитків, що позбавило його можливості надати заперечення та пояснення, і вважає такі дії позивача грубим порушенням принципу добросовісності.
Скаржник наголошує на тому, що товариство вжило всіх необхідних заходів для укладення договору оренди земельної ділянки. На підставі рішення Дніпровської міської ради від 21.04.2021 р. № 344/6 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 08.02.2022 р. здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру. 11.02.2022 р. Відповідачем подано клопотання про погодження проекту землеустрою, 18.02.2022 р. на сайті міської ради опубліковано відповідний проект рішення. Однак, незважаючи на неодноразові звернення Відповідача ( додаткові клопотання від 04.04.2023 р. та 10.07.2023 р. ), Дніпровська міська рада починаючи з 2022 року ухиляється від укладення договору оренди, що, на думку Апелянта, свідчить про зловживання дискреційним правом.
Скаржник вважає, що сам факт коригування Позивачем позовних вимог шляхом подання нових розрахунків свідчить про визнання позивачем недостовірності раніше поданих розрахунків і доказів, а тому первинні документи ( розрахунки нормативної грошової оцінки, протокол комісії від 19.12.2024 р. № 12, вимога від 07.01.2025 р. ) не можуть визнаватися належними і допустимими доказами.
Щодо порушення норм матеріального права Апелянт зазначає, що суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 р. у справі № 910/18560/16, однак це посилання є необґрунтованим, оскільки у зазначеній справі інший предмет, підстави позову та зміст позовних вимог, що свідчить про неподібність правовідносин. Крім того, висновок наведено не у повному обсязі — суд не зазначив, що «розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил», і ані позивачем, ані судом не обґрунтовано, на підставі яких саме норм визначено, що частина ділянки, вільна від об`єктів нерухомості, є необхідною для їх обслуговування.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не виконав вимог щодо встановлення площі фактичного землекористування відповідача та не визначив правильну суму, яку Позивач міг би отримати за звичайних умов. Зокрема, судом не надано жодної оцінки долученому Відповідачем розрахунку фактичного землекористування, виконаному ФОП Губіш Є.В. станом на 13.08.2025 р., яким встановлено, що частка фактичного землекористування під нерухомим майном ТОВ «Яворницький» складає 36,72% або 0,033271 га (332,71 кв.м) від загальної площі земельної ділянки. Такі дії суду свідчать про неповне та однобічне дослідження матеріалів справи.
Скаржник також вказує, що Позивачем не обґрунтовано можливість проведення розрахунку нормативної грошової оцінки шляхом ділення суми на коефіцієнт у зворотному порядку, а не навпаки, як передбачено законом.
Щодо несформованості земельної ділянки Апелянт наголошує, що до 08.02.2022 р. земельна ділянка не була сформована, не мала визначених меж, кадастрового номера та площі, а інформація про неї не була внесена до Державного земельного кадастру. За таких обставин нарахування Позивачем сум заборгованості за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., виходячи з усієї площі земельної ділянки, є необґрунтованим.
Апелянт зазначає, що метою формування земельної ділянки у площі 0,0906 га було забезпечення єдиного підходу до використання спірної ділянки разом із суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:03:318:0071, площею 0,3921 га, яка перебуває в оренді Відповідача з 2007 року, в межах запланованого проекту будівництва. Процес відведення не був завершений через бездіяльність Позивача, а тому нарахування платежів за всю площу ділянки є неправомірним.
Апелянт також вказує, що судом першої інстанції проігноровано вимогу Відповідача зобов`язати Позивача надати відповіді на запитання, поставлені в порядку ст. 90 ГПК України, які безпосередньо стосуються обставин справи.
Крім того, Скаржник зазначає, що задоволення позовних вимог не вирішить проблему по суті, оскільки не створить для Відповідача правових підстав для належного користування земельною ділянкою, що суперечить принципу ефективності судового захисту.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Яворницький" подало відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечує проти доводів Позивача та зазначає наступне. Щодо пропуску Позивачем строку подання відзиву Апелянт вказує, що посилання на воєнний стан та простій є формальними, оскільки Позивач не навів конкретних обставин, які унеможливили своєчасне подання відзиву, а сам факт звернення Позивача до суду з позовом в умовах воєнного стану спростовує його твердження про перешкоди. Апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 р. у справі № 990/115/22 та постанову Верховного Суду від 03.11.2022 р. у справі № 560/15534/21. Щодо площі ділянки Апелянт повторює, що Позивач включив до розрахунків період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., коли ділянка ще не була сформована, а також не обґрунтував, на підставі яких будівельних чи санітарних норм визначено необхідність обслуговування всієї площі ділянки. Апелянт також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання Відповідачем листів позивача, оскільки кореспонденція направлялась на іншу адресу, тоді як у всіх зверненнях відповідача була зазначена актуальна поштова адреса. Крім того, Апелянт повідомляє, що у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває справа № 160/25777/25 за позовом ТОВ «Яворницький» до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду клопотання від 11.02.2022 р. та зобов`язання прийняти відповідне рішення.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Дніпровська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворницький" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що обставини щодо листування Відповідача з департаментами Дніпровської міської ради стосовно розгляду клопотання від 11.02.2022 р. про погодження проекту землеустрою не мають значення для справи № 904/3002/25, оскільки стосуються інших правовідносин. Доведення протиправної бездіяльності Позивача може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства. Аналогічну позицію Позивач займає щодо питань Відповідача, поставлених у порядку ст. 90 ГПК України.
Щодо площі земельної ділянки, Позивач вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив розмір площі займаної ділянки у 0,0906 га. Ця площа підтверджується актом обстеження від 10.07.2024 р., яким встановлено, що доступ до ділянки обмежений, вона огороджена цегляним парканом, в`їзд здійснюється через розсувні металеві ворота, поверхня змощена асфальтобетоном, на час обстеження здійснювалась господарська діяльність, а загальна площа за первинними обмірами співпадає з даними державних реєстрів. Площа 0,0906 га також фігурує у пояснювальній записці, відомостях про обчислення площі та інших документах, наданих самим відповідачем при зверненні із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Позивач посилається на стандарт переваги вагоміших доказів та зазначає, що наявні докази є більш вірогідними, ніж докази, надані на їх спростування.
Позивач також посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 р. у справі № 910/18560/16, згідно якої перехід майнових прав зумовлює перехід прав на частину земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, та частини ділянки, необхідної для його обслуговування, і вважає висновок суду першої інстанції з цього приводу обґрунтованим.
Щодо тверджень Відповідача про відсутність інформації про претензії, Позивач зазначає, що інспекція з державного контролю за використанням та охороною земель зверталась до Відповідача листом від 09.07.2024 р. з проханням надати документи, що підтверджують право на земельну ділянку. Комісія з визначення розміру збитків листом від 07.01.2025 р. направляла вимогу про сплату коштів із зазначенням реквізитів, а листами від 12.11.2024 р. та 09.12.2024 р. повідомляла Відповідача про дату засідання, на якому він мав можливість надати пояснення.
Позивач вважає, що судом першої інстанції було встановлено всі обставини, які підлягають з`ясуванню відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2022 р. у справі № 922/2060/20, а оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та постановленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Чус О.В., Дармін М.О..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2025 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/3002/25. 
Матеріали справи № 904/3002/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2025 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворницький" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2025 р. у справі № 904/3002/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків. 
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 04.03.2026 р. 
02.03.2026 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Кощеєва І.М. на лікарняному, розгляд справи, призначеної на 04.03.2026 р. не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026 р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворницький" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2025 р. у справі № 904/3002/25 призначено в судове засідання на 17.06.2026 р..
У судовому засіданні 17.06.2026 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворницький" зареєстровано право власності на будівлі та споруди, а саме: нежитлова будівля, яка складається із: А-2, під А-2, А-1-1, під А1-1, а, аі - будівля спортивно-оздоровчого медико-відновлювального центру "Маветіс", цегл., бет. загальною площею 372,1 кв.м; 1-5-споруди та огорожа;І, ІІ-мостіння, фундамент, яка знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 18 Б в м. Дніпрі. Право власності зареєстровано 24.12.2020 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 467646112101 ( інформаційна довідка № 3921600114 від 23.08.2024 р.); - гараж № 3, поз. 1, загальною площею 26,8 кв.м., який знаходиться за адресою: просп. Дмитра Яворницького, 45Г в м. Дніпрі. Право власності зареєстровано 27.01.2022 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819461012101 ( інформаційна довідка № 392453747 від 27.08.2024 р.); - гараж № 7 загальною площею 19,2 кв.м, який знаходиться за адресою: просп. Дмитра Яворницького, 45Г в м. Дніпрі. Право власності зареєстровано 28.07.2020 р.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1415615212101 ( інформаційна довідка № 392453867 від 27.08.2024 р.); - гараж № 7 А загальною площею 32,7 кв.м., цегляний погріб площею 13,1 кв.м., який знаходиться за адресою: просп. Дмитра Яворницького, 45 в м. Дніпрі. Право власності зареєстровано 28.07.2020 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1404249212101 ( інформаційна довідка № 39245344 від 27.08.2024 р.); - гараж № 8 загальною площею 25,2 кв.м., який знаходиться за адресою: просп. Дмитра Яворницького, 45 в м. Дніпрі. Право власності зареєстровано 28.07.2020 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 843808012101 ( інформаційна довідка № 392454025 від 27.08.2024 р.); - гараж № 9 загальною площею 54,1 кв.м., який знаходиться за адресою: просп. Дмитра Яворницького, 45 в м. Дніпрі. Право власності зареєстровано 28.07.2020 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 748679412101 ( інформаційна довідка № 392454106 від 27.08.2024 р.); -гараж № 12 загальною площею 26,1 кв.м, який знаходиться за адресою: просп. Дмитра Яворницького, 45-Г в м. Дніпрі. Право власності зареєстровано 27.01.2022 р.. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2038151012101 ( інформаційна довідка № 392454106 від 27.08.2024 р.).
За адресами: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г та вул. Шевченка, 18Б, знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:02:318:0089, на якій розташовані належні ТОВ "Яворницький" на праві власності об`єкти.
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Яворницький" є фактичним користувачем спірної земельної ділянки з моменту набуття права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:02:318:0089 за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г та вул. Шевченка, 18Б,.
За інформацією Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 15.07.2024 р. цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:02:318:0089 за місцезнаходженням: Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г та вул. Шевченка, 18Б віднесено до коду 02.10 Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.
У липні 2024 року інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки комунальної власності, яка розташована за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г та вул. Шевченка, 18Б (кадастровий номер 1210100000:02:318:0089), за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки за № 10/0724-В від 10.07.2024 р. Положення про інспекцію з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради затверджено рішенням Дніпровської міської ради "Про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель міста Дніпра" від 21.09.2022 р. № 40/27 (зі змінами).
У вказаному Акті інспекції зазначене наступне: - відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 21.04.2021 р. № 344/6 "Про надання ТОВ "Яворницький" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Шевченка, 18Б, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г по фактичному розміщенню нежитлової будівлі та гаражів", ТОВ "Яворницький" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Шевченка, 18Б, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г у м. Дніпро по фактичному розміщенню нежитлової будівлі та гаражів; - доступ до земельної ділянки обмежений, Державного інспектора не було допущено на територію земельної ділянки, обстеження проводилось шляхом візуального огляду поза межами земельної ділянки. На земельній ділянці розташовано: частина цегляного двоповерхового комплексу із чотирнадцяти гаражів, двоповерхова капітальна будівля та одноповерхова капітальна будівля. Земельна ділянка зі сторони вул. Шевченка огороджена цегляним парканом. В`їзд на земельну ділянку здійснюється зі сторони вул. Шевченка, через розсувні металеві ворота. Поверхня земельної ділянки змощена асфальтобетоном; - на час обстеження на території земельної ділянки здійснювалась господарська діяльність; - загальна площа земельної ділянки, за первинними обмірами, співпадає з даними державних реєстрів.
Рішенням комісії з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок від 19.12.2024 р., оформлене протоколом № 12, затверджено розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельних ділянок ( ТОВ "Яворницький" ) за рахунок власника цих ділянок внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, сума якого складає 507 043,87 грн щодо земельної ділянки по вул. Шевченка, 18Б, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г у м. Дніпро ( кадастровий номер: 1210100000:02:318:0089 ).
Відповідно до листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 01.08.2024 р., ТОВ "Яворницький" за користування земельною ділянкою, у тому числі з кадастровим номером: 1210100000:02:318:0089 не сплачував грошові кошти, податкової звітності за користування цією земельною ділянкою не надавав.
Право на земельну ділянку з кадастровим номером: 1210100000:02:318:0089 Відповідачем належним чином не оформлено.
07.01.2025 р. на адресу Відповідача направлено вимогу про сплату суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за відсутності правоустановлюючих документів, однак кошти до міського бюджету не надійшли.
Дніпровська міська рада звернулася з позовом до господарського суду, в якому просить стягнути з Відповідача безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою у розмірі 457 953,36грн за період з 01.01.2021 р. по 19.12.2024 р.
Відповідач у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на таке: Товариство вжило всіх необхідних заходів для укладення договору оренди земельної ділянки, однак з причин, що не залежать від нього, в тому числі через неправомірну бездіяльність позивача, договір оренди не був укладений. Зокрема, Дніпровська міська рада, починаючи з 2022 року, ухиляється від укладення договору оренди, що свідчить про зловживання своїм дискреційним правом, наданим їй як органу місцевого самоврядування; у період, що охоплюється позовними вимогами, Відповідач не мав зареєстрованого права оренди, не міг правомірно користуватися ділянкою, а тому не міг сплачувати орендну плату, яка визначається та нараховується відповідно до укладеного договору та нормативної грошової оцінки. Систематичне ухилення від дій, які дозволили б належним чином оформити правовідносини з оренди землі, не може бути підставою для покладання відповідальності на відповідача; відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, виконаного у складі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, лише її частина фактично перебуває під належними товариству об`єктами нерухомого майна. Інша ж частина ділянки не використовується товариством і не має функціонального зв`язку з належним йому майном; розрахунки, надані Позивачем, є невірними, оскільки обчислюються виходячи з усієї площі сформованої земельної ділянки, а не з її частини, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна. Такий підхід суперечить принципам справедливості, пропорційності та обґрунтованості, а також не відповідає фактичним обставинам справи. Розрахунки позивача виходять не лише за межі строку позовної давності, а й за межі фактичного існування об`єкта спору.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач є власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на спірній земельній ділянці комунальної власності, а відтак є фактичним користувачем цієї ділянки з моменту набуття права власності на нерухомість. Суд першої інстанції встановив, що право на земельну ділянку Відповідачем належним чином не оформлено, договір оренди не укладено, плата за користування ділянкою не здійснювалась. Суд кваліфікував спірні правовідносини як кондикційні на підставі ст. 1212 ЦК України, зазначивши, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові. Суд визнав обґрунтованим розрахунок Позивача, здійснений виходячи з усієї площі сформованої земельної ділянки ( 0,0906 га ) та ставки орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки. Доводи Відповідача щодо необхідності розрахунку лише за частину ділянки під об`єктами нерухомості суд відхилив, зазначивши, що площа ділянки, визначена Позивачем, співвідноситься з площею, яку визначив сам Відповідач. Заяву Відповідача про застосування позовної давності суд визнав необґрунтованою з огляду на продовження строків позовної давності на період дії карантину та зупинення їх перебігу на строк дії воєнного стану.
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Як зазначалося раніше, Товариство з обмеженою відповідальністю "Яворницький" є фактичним користувачем спірної земельної ділянки з моменту набуття права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:02:318:0089 за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г та вул. Шевченка, 18Б.
Матеріали справи не містять доказів про належне оформлення Відповідачем, який є власником вказаного нерухомого майна - права користування земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідних договорів оренди із Радою та державну реєстрацію такого права; також у матеріалах справи відсутні дані та відомості щодо оформлення правового титулу щодо користування земельними ділянками, на яких розташоване майно Відповідача.
Разом із цим судом встановлено, що державна реєстрація спірної земельної ділянки загальною площею 0,0906 га з кадастровим номером 1210100000:03:3182:0089 здійснена 08.02.2022 р.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно зі статтями 122-124 ЗК України ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою ст. 21 Закону України "Про оренду землі".
Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин першої, другої ст. 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 р. у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму ( лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 р. у справі № 924/856/20.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді плати за землекористування є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 р. у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 р. у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 р. у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 р. у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 р. у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 р. у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 р. у справі № 924/552/18, від 17.03.2020 р. у справі № 922/2413/19, від 17.01.2024 р. у справі № 906/1141/22.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг ( заощадив ) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої ст. 1212 ЦК України.
Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна Відповідач як власник такого майна став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташоване майно, тому саме із дати набуття права власності на нерухоме майно у відповідача виник як обов`язок належним чином оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), так і обов`язок оплачувати користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.
Ст. 79 ЗК України визначає земельну ділянку як об`єкт права власності; за цим визначенням, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав здійснюється через її формування у відповідності до ст. 79 1 ЗК України.
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Враховуючи приписи ст. 79 ЗК України, нормативне регулювання, наведене у ст. 79 1 ЗК України, не можна розуміти таким чином, що в разі, якщо земельна ділянка несформована, то існування прав на неї неможливе, оскільки вона не є об`єктом цивільних прав. ( п. 6.22 постанови Верховного Суду від 17.01.2024 р. у справі № 906/1141/22 ).
Колегія суддів зазначає, що існують значні масиви земель комунальної власності, на яких не сформовані земельні ділянки. Це, однак, не означає, що право власності на ці землі нікому не належать. Висновок про те, що правом власності на земельні ділянки, розташовані в межах відповідного населеного пункту, рада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового ЗК України, викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.08.2022 р. у справі № 922/20260/20, від 17.01.2024 р. у справі № 906/1141/22.
Натомість норму частини першої ст. 791 ЗК України слід розуміти таким чином, що формування земельної ділянки є необхідним для її введення в цивільний обіг, зокрема, є передумовою для відчуження земельної ділянки чи встановлення речових прав на неї ( п. 6.24 постанови Верховного Суду від 17.01.2024 р. у справі № 906/1141/22 ).
Щодо доводів Скаржника пов`язаних із несформованостю земельної ділянки до 08.02.2022 р., що є безпідставним нарахування сум заборгованості за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., колегія суддів зазначає наступне. 
Як власник земельної ділянки, Рада має право вимагати усунення порушених прав на неї, зокрема шляхом стягнення недоотриманих коштів плати за землю, що правильно взяв до уваги суд першої інстанції.
Плата за землю відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1. ст. 14 ПК України - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пункту 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 905/1680/20 від 09.11.2021 р. у справі № 635/4233/19).
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 ст. 288 ПК України).
Отже, законодавець визначив можливість розрахунку річного платежу орендної плати за певними алгоритмом, передбаченим пунктом 288.5 ст. 288 ПК України, зокрема для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Таким чином, для стягнення коштів, які рада як власник земельної ділянки мала б отримати як орендну плату у спірних правовідносинах, судом першої інстанції було встановлено у відповідності до положень статей 74-79 ГПК України фактичні обставини справи, що є складовими елементами розрахунку стягуваної суми, а саме: площу займаної земельної ділянки, часовий період (строк), протягом якого використовується земельна ділянка, її нормативно-грошову оцінку та відсоток, що підлягав застосуванню.
Так, відповідно до копій документів, поданих Відповідачем до відзиву на позовну заяву, в процесі здійснення дій з розроблення проекту землеустрою, останнім визначено бажану площу земельної ділянки в розмірі 0,0906 га, відповідно до затвердженого ним 26.04.2021 р. завдання на виконання робіт. Аналогічна площа земельної ділянки також фігурує у пояснювальній записці, відомостях про обчислення площі земельної ділянки та інших документах, наданих відповідачем.
В свою чергу, відповідно до змісту Акту обстеження земельної ділянки від 10.07.2024 р., площа земельної ділянки, яка обстежувалась складає 0,0906 га. Також, вказаним актом встановлено, що земельна ділянка огороджена цегляним парканом, доступ до земельної ділянки обмежений через наявність розсувних воріт. Поверхня земельної ділянки змощена асфальтобетоном. Для здійснення розрахунку заборгованості, позивачем також використовувалось площа земельної ділянки в розмірі 0,0906 га. Отже, площа земельної ділянки, визначена Позивачем співвідноситься площі, яка визначена Відповідачем та ним займається.
За загальним правилом, окрім земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом нерухомості, землекористувач набуває право на частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування такого об`єкту нерухомості.
Як вже зазначалося, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано ( п. 6.33 постанови Верховного Суду від 17.01.2024 р. у справі № 906/1141/22 ).
Здійснюючи розгляд позовних вимог про стягнення з Відповідача коштів у сумі 457 953,36 грн за період з 01.01.2021 р. по 19.12.2024 р., місцевий господарський суд враховуючи, що спірна земельна ділянка площею 0,0906 га по вул. Шевченка, 18Б, просп. Дмитра Яворницького, 45, 45Г у м. Дніпро ( кадастровий номер: 1210100000:02:318:0089 ) як об`єкти цивільних прав була сформована, вид цільового призначення цієї земельної ділянки 02.10 - для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, категорія земель – землі житлової та громадської забудови ( Інформація з Державного земельного кадастру від 15.07.2024 р. ), виходив із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також Рішення комісії з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок від 19.12.2024 р., оформлене протоколом № 12, яким було затверджено розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельних ділянок (ТОВ "Яворницький") за рахунок власника цих ділянок внаслідок користування землею без достатньої правової підстави.
Так, рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 р. № 12/57 "Про затвердження нормативної оцінки земель міста Дніпра" було затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста, розроблену ДП Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя (п.1); ввести в дію з 01.01.2021 р. нормативну грошову оцінку земель міста Дніпра, де середня (базова) вартість 1 кв. м землі станом на 01.01.2019 р. – 644, 05 грн.
Розділом 2 Технічної документації передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для, окрім іншого, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Рішенням Дніпровської міської ради № 13/27 від 06.12.2017 р. "Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста" визначено розміри ставок земельного податку та розміри орендної плати на території міста зі змінами, внесеними подальшими рішеннями міської ради.
Рішенням Дніпровської міської ради № 13/27 від 06.12.2017 р. "Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста" визначено розміри ставок земельного податку та розміри орендної плати на території міста зі змінами, внесеними подальшими рішеннями міської ради.
Згідно рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 р. № 13/27 "Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста", зі змінами, внесеними рішенням Дніпровської міської ради від 13.04.2022 р. № 3/24) річний розмір ставки орендної плати за користування цієї земельною ділянкою складає 0,03% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції - збережені без достатньої правової підстави кошти у розмірі орендної плати слід розраховувати із розміру 0,03% нормативної грошової оцінки на рік. 
Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання пункту 289.3 статті 289 Податкового кодексу України на своєму офіційному сайті (http://land.gov.ua) опублікувала значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок, які становлять: за 2016 рік-1,06, за 2017 рік – 1,0, за 2018 рік – 1,0, за 2019 рік - 1,0, за 2020 рік – 1, за 2021 рік – 1,0 за 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення), за 2022 рік – 1,15 для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь). За інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2023 рік становить 105,1%. А отже значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051 (лист від 12.01.2024 № 6-28-0.222-600/2-24).
За даними Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9944115922024 від 19.07.2024 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером: 1210100000:02:318:0089 у 2024 році становить 4 363 691,00 грн.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки: за 2023 рік складає 4 151 942,00грн (4363691,00грн/1,051); за 2022 рік складає 3610384,00 (4151942,00грн/1,15); за 2021 рік складає 3282167,00грн (3610384,00/1,1).
Розмір річної плати за земельні ділянки вираховується на підставі даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, помножених на значення ставки орендної плати, розмір якої визначається відповідним рішенням Криворізької міської ради. Місячний розмір орендної плати визначається шляхом ділення річної орендної плати на 12, що відповідає кількості місяців у році.
Позивачем було надано розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі несплаченої до місцевого бюджету орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:02:318:0089.
Розрахунок за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р.: 3 282 167,00 грн х 0,03 = 98 465,01 грн – орендна плата за рік, де: 3 282 167,00 грн – нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації за 2021 рік; 3% - три відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Розрахунок за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р.: 3 610 384,00 грн х 0,03 = 108 311,52 – орендна плата за рік, де: 3 610 384,00 грн – нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації за 2022 рік; 3% - річний розмір орендної плати за землю від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Розрахунок за період з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р.: 4 151 942,00 грн х 0,03 = 124 558,26 грн – орендна плата за рік, де: 4 151 942,00 грн – нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації за 2023 рік; 3% - річний розмір орендної плати за землю від нормативної грошової оцінки земель міста згідно з рішенням міської ради від 13.07.2022 р. № 3/24.
Розрахунок за період з 01.01.2024 р. по 19.12.2024 р.: 4 363 691,00 грн х 0,03 х 354/366 = 126 618,57 грн, де 4 363 691,00 грн – нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9944115922024 від 19.07.2024 р.; 3% - річний розмір орендної плати за землю від нормативної грошової оцінки земель міста згідно з рішенням міської ради від 13.07.2022 р. № 3/24. 354 – кількість днів прострочення у заявленому періоді; 366- кількість днів у 2024 році.
Отже, як правильно встановив суд першої інстанції - загальна сума заборгованості за період з 01.01.2021 р. по 19.12.2024 р. складає: 457 953,36 грн ( 98 465,01грн +108 311,52 грн + 124 558,26 грн +126 618,57 грн).
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги набуття Відповідачем права власності на нерухоме майно, а також користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворницький" у період з 01.01.2021 р. по 19.12.2024 р. без достатніх на те правових підстав сформованою земельною ділянкою, на якій розташовано нерухоме майно, господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 457 953,36 грн.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворницький" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2025 р. у справі № 904/3002/25- залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 18.06.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін