КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2026 року м. Київ справа №320/58672/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження, в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКАПІТАЛ ЛТД» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКАПІТАЛ ЛТД» з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.09.2025 №№ 08242624022, 08245124022, 08246224022, 08247424022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, чим порушують права та законні інтереси позивача. Представник позивача також зазначив, що висновки податкового органу, покладені в основу прийняття спірних рішень, є помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивач не є податковим агентом для фізичних осіб, з якими мав договірні правовідносини, у розумінні Податкового кодексу України. 
Представником відповідача подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним податковим законодавством, за результатом перевірки позивача, якою виявлені порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень. Представник відповідача також зазначив, що оскільки за результатом договірних відносин позивача з фізичними особами, вони отримали дохід у вигляді знижки з вартості придбаних у Товариства корпоративних прав та оплату фінансових зобов`язань, то таке Товариство мало як податковий агент сплатити за них податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. 
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій наголошено на безпідставності доводів відповідача, оскільки позивач з фізичними особам мав виключно договірні правовідносини відповідно до положень Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», виступаючи продавцем часток у статутному капіталі товариства, отже у позивача відсутній обов`язок нарахування та сплати податків і зборів на користь фізичних осіб покупців. Також зазначив, що позивач не здійснював на користь фізичних осіб будь-яких виплат в грошовій та/або негрошовій формі, тож не може бути по відношенню до них податковим агентом у розумінні Податкового кодексу України. 
Розглянувши подані сторонами (їх представниками) документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
ГУ ДПС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства, за результатом якої складено акт від 11.06.2025 № 69285/Ж5/26-15-07-02-03/42739851 (далі - Акт), яким зафіксовані виявлені порушення податкового законодавства, а саме:
- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.4.4. пункту 140.4., підпункту 140.5.4. пункту 140.5. статті 140 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток, у періоді, що перевірявся, на загальну суму 84 893 грн, у т.ч. за 1 кв. 2025 року - 84 893 грн та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 125 979 грн, у т.ч. за 1 кв. 2025 року - 125 979 грн;
- підпункту 168.1.1. пункту 168.1., підпункту 168.4.4. пункту 168.4. статті 168 з урахуванням підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14, підпункту 164.2.20. пункту 164.2. статті 164, пункту 167.1. статті 167, підпункту «а» пункту 171.2. статті 171, підпункту «а» пункту 176.2. статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб (продаж корпоративних прав) за період, що перевірявся, на загальну суму 1 980 900.00 грн, в т.ч. за лютий 2023 року - 324000,00 грн, березень 2023 року - 1 656 900,00 грн.;
- підпункту 168.1.1. пункту 168.1., підпункту 168.4.4. пункту 168.4. статті 168 з урахуванням підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14, підпункту 164.2.20. пункту 164.2. статті 164, пункту 167.1. статті 167, підпункту «а» пункту 171.2. статті 171, підпункту «а» пункту 176.2. статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб (по договору факторингу), за період, що перевірявся, на загальну суму 1149368,40 грн, у т.ч. за травень 2022 року – 1149368,40 грн.;
- підпункту 168.1.1. пункту 168.1., підпункту 168.4.4. пункту 168.4. статті 168 з урахуванням підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14, підпункту 164.2.20. пункту 164.2. статті 164, пункту 167.1. статті 167, підпункту «а» пункту 171.2. статті 171, підпункту «а» пункту 176.2. статті 176, підпунктів 1.1.-1.6. пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ, з урахуванням підпунктів 1.1.-1.6. пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору (продаж корпоративних прав), за період, що перевірявся, на загальну суму 165075,00 грн, в т.ч. за лютий 2023 року -27 000,00 грн, березень 2023 року – 138075,00 грн;
- підпункту 168.1.1. пункту 168.1., підпункту 168.4.4. пункту 168.4. статті 168 з урахуванням підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14, підпункту 164.2.20. пункту 164.2. статті 164, пункту 167.1. статті 167, підпункту «а» пункту 171.2. статті 171, підпункту «а» пункту 176.2. статті 176, підпунктів 1.1.-1.6. пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ, з урахуванням підпунктів 1.1.-1.6. пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору (по договору факторингу), за період, що перевірявся, на загальну суму 95780,70 грн, в т.ч. за травень 2022 року – 95780,70 грн.
Такі висновки сформовані контролюючим органом на підставі таких обставин.
Товариством здійснено продаж часток у статутному капіталі фізичним особам на підставі договір купівлі-продажу, а саме:
- від 16.02.2023 № 16-02-23/І з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого Товариство передає, а покупець приймає у власність частку в статутному капіталі ТОВ «Фінанс Еліт Компані», що становить 8% (номінальна вартість 1600000,00 грн) за ціною 1000000,00 грн. Виконання умов договору підтверджується актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 21.02.2023;
- від 16.02.2023 № 16-02-23/2 з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого Товариство передає, а покупець приймає у власність частку в статутному капіталі ТОВ «Фінанс Еліт Компані», що становить 8% (номінальна вартість 1600000,00 грн) за ціною 1000000,00 грн. Виконання умов договору підтверджується актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 21.02.2023 та платіжними документами про оплату;
- від 16.02.2023 № 16-02-23/3 з ОСОБА_3 згідно з умовами якого Товариство передає, а покупець приймає у власність частку в статутному капіталі ТОВ «Фінанс Еліт Компані», що становить 8% (номінальна вартість 1600000,00 грн) за ціною 1000000,00 грн. Виконання умов договору підтверджується актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 21.02.2023;
- від 29.03.2023 № 29-03-2023 з ОСОБА_4 , згідно з умовами якого Товариство передає, а покупець приймає у власність частку в статутному капіталі ТОВ «Фінанс Еліт Компані», що становить 52% (номінальна вартість 10400000,00 грн) за ціною 1195000,00 грн. Виконання умов договору підтверджується актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 21.02.2023.
Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про те, що дохід фізичних осіб – покупців у вигляді знижки з вартості придбаних у товариства корпоративних прав (частки у статутному капіталі) включається до загального місячного оподатковуваного доходу таких платників як інші доходи та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах. Отже, фізичними особами: ОСОБА_1 отримано дохід у розмірі 600 000,00 грн; ОСОБА_5 отримано дохід у розмірі 600 000,00 грн; ОСОБА_3 отримано дохід у розмірі 600 000,00 грн; ОСОБА_4 отримано дохід у розмірі 9 205 000,00 грн. Натомість Товариство не виконало положень податкового законодавства, чим занизило зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військовий збір. 
Також в ході проведення перевірки встановлено не утримання податку на доходи фізичних осіб із інших доходів фізичної особи ОСОБА_6 на загальну суму 6385380,00 грн у вигляді сплати (перерахування) зобов`язання ОСОБА_6 згідно з договором факторингу № 16052022-1 від 16.05.2022. 
Згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 26.05.2020 № БВ200526-0001 Товариство (продавець) зобов`язується передати у власність ОСОБА_6 (Покупець), а останній зобов`язується прийняти та оплатити цінні папери – акції корпоративного інвестиційного фонду ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дніпро» в кількості 4514956шт. Сума договору склала 8030000,00 грн.
Відповідно до акту від 16.05.2022 Клієнт передав, а Фактор прийняв Право вимоги за договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ200526-0001 від 26.05.2020 на суму 6 866 000,00 грн. 
За договором факторингу № 16052022-1 від 16.05.2022, укладеним між Товариством (Клієнт) та ТОВ «Фінанс Еліт Компані» (Фактор), боржником є фізична особа ОСОБА_6 , Фактор передає в розпорядження Клієнта суму фінансування, а Клієнт безповоротно відступає Факторові Право вимоги до Боржника за Основним договором в розмірі, зазначеному в Акті прийому-передачі права вимоги. Фактор сплачує суму фінансування на користь Клієнта на поточний рахунок до 15.05.2023 в сумі 63853880,00 грн. 
Вказані кошти були сплачені ТОВ «Фінанс Еліт Компані» на рахунок Товариства, отже за висновком контролюючого органу ОСОБА_6 отримав дохід у вигляді погашення за нього суми зобов`язань за договором № БВ200526-0001 від 26.05.2020. Відповідно мав оподатковуватися податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах. При цьому, на думку контролюючого органу, саме Товариство мало виконати функцію податкового агента по відношенню до фізичних осіб та сплатити зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб. Не виконавши такого обов`язку, Товариство занизило податок на прибуток, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. 
На підставі Акту відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 04.09.2025: 
- № 08242624022, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені, з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) на 2476125,00 грн (1980900,00 грн - податкове зобов`язання, 495225,00 грн – штрафні (фінансові) санкції);
- № 08245124022, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені, з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) на 1149368,40 грн (1149368,40 грн - податкове зобов`язання, 00,00 грн – штрафні (фінансові) санкції);
- № 08246224022, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені, з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) на 95780,70 грн (95780,70 грн - податкове зобов`язання, 00,00 грн – штрафні (фінансові) санкції);
- № 08247424022, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені, з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) на 260343,75 грн (165075,00 грн - податкове зобов`язання, 41268,75 грн – штрафні (фінансові) санкції);
Податкові повідомлення-рішення відповідача оскаржувались Товариством в адміністративному порядку до ДПС України. За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 24.10.2025 № 30904/6/99-00-060/0206, скарга на податкові повідомлення-рішення була залишена без розгляду. 
Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про їх скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого. 
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з наведених норм основного закону у зв`язку з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.
При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Зокрема, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) (заява № 37801/97, пункт 36), вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
Разом з тим, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі – Кодекс).
За приписами підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Кодексу, податкове законодавство України ґрунтується, у тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Відповідно до статті 20 Кодексу, контролюючі органи мають право, зокрема: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4. пункту 20.1.); визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (підпункт 20.1.18. пункту 20.1.); застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 20.1.19. пункту 20.1.).
При цьому, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, окрім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1., 21.1.4. пункту 21.1. статті 21 Кодексу).
За приписами пункту 38.2. статті 38 Кодексу сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Відповідно до підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;
Платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (підпункт 162.1.1.); податковий агент (підпункт 162.1.3.) (пункту 162.1. статті 162 Кодексу). 
Об`єктом оподаткування резидента є, окрім іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1. пункту 163.1. статті 163 Кодексу).
Згідно з пунктами 164.1., 164.2. статті 164 Кодексу, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема: інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу (підпункт 164.2.9.); дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу. Не є додатковим благом сума знижки звичайної ціни (вартості) при продажу (відчуженні) на користь платника податків житлової нерухомості, набутої у власність внаслідок звернення стягнення на таке майно за договорами іпотеки, що забезпечує кредит, наданий в іноземній валюті (підпункт «е» підпункту 164.2.17.).
Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (пункт 167.1. статті 167 Кодексу).
Відповідно до підпунктів 168.1.1., 168.1.2. пункту 168.1. статті 168 Кодексу, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. 
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету (пункт 171.2. статті 171 Кодексу).
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (підпункт «а» пункту 176.2. статті 176 Кодексу).
Також, відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 1.2. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу об`єктом оподаткування збором є, окрім іншого, для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту (абзац другий підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу).
З наведених положень Кодексу вбачається, що обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за фізичних осіб виникає у податкового агента у разі, якщо ним на користь платника податку нараховується (виплачується, надається) оподатковуваний дохід.
У взаємозв`язку з наведеними нормами Кодексу суд зазначає, що фактично Товариство не сплачувало на користь фізичних осіб будь-якого виду доходу у розумінні Кодексу, тож не є по відношенню до них податковим агентом, що, відповідно, виключає, зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за фізичних осіб.
Разом з тим суд зазначає, що обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору може виникнути у фізичних осіб, у разі наступного продажу такими особами корпоративних прав, тобто у разі отримання інвестиційного прибутку, що врегульовано пунктом 170.2 статті 170 Кодексу.
Відповідно до підпункту 170.2.1. пункту 170.2. статті 170 Кодексу, облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат.
Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу або вартістю інвестиційного активу, що була задекларована особою як об`єкт декларування у порядку одноразового (спеціального) добровільного декларування відповідно до підрозділу 9-4 розділу XX цього Кодексу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами) (підпункт 170.2.2. пункту 170.2. статті 170 Кодексу).
При цьому, у даному випадку, нарахування та сплата податків і зборів з інвестиційного прибутку фізичних осіб не належить до предмету позову у справі, тож не підлягає дослідженню судом. 
У свою чергу, правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначає Закон України від 06.02.2018 № 2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі – Закон № 2275).
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону № 2275 розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.
Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 2275 учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.
Таким чином, Закон № 2275 надає право учаснику товариства продати свою частку у статутному капіталі товариства, як оплатно, такі і безоплатно. При цьому не встановлюючи обмежень у визначені вартості такої частки по відношенню до її номінальної вартості. Отже, з огляду на зазначене, продажна вартість частки це лише питання згоди продавця і покупця.
Окрім того, відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З наведеного в сукупності суд зазначає, що Товариством реалізовано надане йому Законом № 2275 право відчуження належних йому часток у статутному капіталі ТОВ «Фінанс Еліт Компані» на користь фізичних осіб на підставі договорів за продажною вартістю, обумовленою за домовленістю сторін таких договорів. Разом з тим суд враховує, що умови договорів купівлі-продажу цінних паперів не містять положень щодо надання Товариством фізичним особам індивідуальних знижок чи інших благ при відчуженні на їх користь часток у статутному капіталі товариства, що виключає виникнення для Товариства податкового навантаження відносно покупців часток (фізичних осіб). Товариство як продавець отримало від фізичних осіб як покупців кошти, натомість не виплачувало їм дохід, тож Товариство не виступає податковим агентом щодо покупців.
Аналогічно, в ситуації з висновками контролюючого органу щодо не утримання податку на доходи фізичних осіб із інших доходів фізичної особи ОСОБА_6 у вигляді сплати (перерахування) зобов`язання ОСОБА_6 згідно з договором факторингу, суд доходить висновку, що Товариство по відношенню до вказаної фізичної особи не є податковим агентом та не зобов`язане сплачувати за нього податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, оскільки не сплачувало на користь фізичних осіб будь-якого виду доходу у розумінні Кодексу. Товариство лише відступило іншому підприємству за грошові кошти право вимоги до фізичної особи. При цьому, фінансування за безповоротне відступлення права вимоги до фізичної особи здійснило інше підприємство (фактор за договором факторингу).
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Сукупно оцінивши всі наявні у матеріалах справи докази, доводи сторін та їх правову аргументацію, суд доходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. 
У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої, третьої статті 132, статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 392000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 525 від 25.11.2025, Товариство за договором № 21/11/2025 про надання правової допомоги сплатило АБ «Лігал Сіті» суму 200000,00 грн. Разом з тим, вказана платіжна інструкція не містить підпису та печатки про дійсність здійснення оплати. Відповідно до попереднього орієнтованого розрахунку витрат на правову допомогу адвокатам визначено 7 найменувань послуг, у тому числі майбутніх (в апеляційній та касаційні інстанціях), вартістю 392000,00 грн, а саме: вивчення наданих документів (40 000 грн); аналіз законодавства (40 000 грн); аналіз судової практики (40 000 грн); підготовка позовної заяви (48 000 грн); адміністративні витрати (друк, копіювання та поштові відправлення) (24 000 грн); участь у судових засіданнях (90 000 грн); підготовка процесуальних документів (24 000 грн).
Відповідач заперечив заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, наголошуючи на неспівмірності заявленої суми з предметом спору, зо розглядається. Вказав, що вказані адвокатом види робіт є необґрунтованими та по суті охоплювалися іншими послугами адвоката, зокрема, перші чотири пункти охоплюють у собі підготовку позовної заяви, яка відповідно до розрахунку знаходилась у написанні більше 12 годин, адже зведена вартість за годину роботи адвоката по місту Києву становить - 4000 грн., тоді виникає питання, що зумовило кількість такого часу, з огляд на те, що позовна заява складається з 10 сторінок, тобто собівартість однієї сторінки 4 800 грн. Адміністративні витрати склали 24 000 грн на копії, друк та поштові відправлення, але середня загальна вартість друку або копії однієї сторінки тексту по місту Києву становить - 3 грн, а поштове відправлення з рекомендованим повідомленням 80 грн, що в такому випадку свідчить про друк здебільшого 6810 сторінок тексту або умисне введення суду в оману. Незрозумілим є вид наданої роботи (послуги) «Участь у судових засіданнях» та «Підготовка процесуальних документів», адже ухвала про відкриття адміністративного провадження була винесена без точної дати судового засідання. Таким чином, вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом.
Верховний Суд у постанові від 21.03.2025 у справі № 520/1405/22 вказав, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
До того ж, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
З урахуванням наведених обставин суд доходить висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним з фактично наданими адвокатом послугами, виходячи зі складності справи, тож зменшує розмір заявлених витрат до 20 000 грн. 
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 132, 134, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
в и р і ш и в:
1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКАПІТАЛ ЛТД» задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.09.2025 №№ 08242624022, 08245124022, 08246224022, 08247424022.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКАПІТАЛ ЛТД» судовий збір у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві. 
4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКАПІТАЛ ЛТД» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.