КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року м. Київ № 320/57206/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної медико-соціальної експертної комісії № 1 Київського міського центру медко-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центральної медико-соціальної експертної комісії № 1 Київського міського центру медко-соціальної експертизи, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення від 31.07.2024 про невизначення ОСОБА_1 особою з інвалідністю та встановлення ступеню втрати професійної працездатності в відсотках у розмірі 25%;
зобов`язати провести повторний огляд ОСОБА_1 , з урахуванням усіх наявних медичних показників та обставин стану здоров`я, для встановлення ступеня обмеження життєдіяльності, потреби в стороньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційного потенціалу групи інвалідності, причини і часу її настання, надання статусу особи з інвалідністю, а також ступеню втрати професійної процездатності (у відсотках).
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішення про невизначення позивача особою з інвалідністю та встановлення ступеню втрати професійної працездатності в відсотках у розмірі 25% є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з неповним врахуванням діагнозів, результатів обстежень та помилково не встановленої інвалідності та ступеня обмеження життєдіяльності. При цьому, позивач наголошує на тому, що наявні у нього захворювання та травми, є стійкими, вираженої важкості функціональними порушеннями в організмі, що призводить до обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до трудової діяльності, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку, що не було досліджено та враховано при огляді та оцінці стану здоров`я. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 даний позов було залишено без руху у зв`язку з його невідповідністю КАС України, однак недоліки позовної заяви було усунуто.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
На підставі наведеного, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 23.09.1979, сержант запасу, був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 та проходив службу у Збройних Силах України з 2000-2001 роках, та з 03.2022-01.2024 р. 
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2023 № 136-РС, ОСОБА_1 , старшого стрільця-оператора стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 , було звільнено у відставку за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». 
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.01.2024 № 24 позивача було з 24.01.2024 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 . 
31.07.2024 Центральною медико-соціальною експертною комісією (Центральна МСЕК) № 1 Київського міського центру медико-соціальної експертизи відповідним рішенням позивача не було визнано особою з інвалідністю, визначено йому ступінь втрати професійної працездатності у відсотках у розмірі 25% та видано довідку про невизнання позивача особою з інвалідністю, та видано довідку про результати визнання у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 129003 від 31.07.2024. 
Зазначені рішення Центральної МСЕК № 1 Київського міського центру медико-соціальної експертизи прийняті на підставі акту огляду МСЕК № 991 б. Відповідно до довідки про результати визнання у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 129003 від 31.07.2024, позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках в розмірі 25%, причина втрати професійної працездатності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Водночас, позивач вказує на те, що у серпні 2010 року він отримав закриту спинно-мозкову травму, переломовивих С4 хребця, верхній парапарез. Протягом проходження служби у 2022-2024 роках: 03.08.2022 отримав акубаротравму, астеноневротичний синдром, цефалічний синдром (внаслідок влучання снаряду у бліндаж); 05.09.2023 отримав травму (свіжий розрив меніска правого колінного суглобу). 
Протягом зазначеного періоду позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у різних закладах охорони здоров`я, інформація про що наведена у медичній документації, яка надавалась при проходженні огляду у Центральній МСЕК № 1 Київського міського центру медико-соціальної експертизи.
При цьому, позивач акцентує увагу на те, що наявні захворювання та травми, є стійкими, вираженої важкості функціональними порушеннями в організмі, вони призводять до значного обмеження його життєдіяльності, призводить до обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до трудової діяльності, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку, що не було враховано при проведенні огляду та прийнятті відповідачем оскаржуваного рішення.
Крім того, позивач вважає, що ігнорування Міністерством охорони здоров`я України та Центральною МСЕК № 1 Київського міського центру медико-соціальної експертизи його заяви, адвокатського запиту, ненадання запитуваних документів, а також відсутність конкретної відповіді про стан розгляду зазначених звернень може призвести до унеможливлення вирішення питання про скасування рішення Центральної МСЕК № 1 Київського міського центру медико-соціальної експертизи про невизнання його особою з інвалідністю та встановлення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках у розмірі 25% та передачу справи до Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ з метою повторного її розгляду для винесення своєчасного та справедливого рішення з урахуванням усіх наявних обставин питання огляду та встановлених діагнозів.
Наведене зумовило на звернення до суду з даним позовом.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (ст. 3 Закону № 875).
Згідно із ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення).
Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу).
Відповідно до п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Приписами п. 10 Положення визначено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.
Пунктами 11, 15, 17 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії, серед іншого визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою (п. 19 Положення).
Тобто, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.
Пунктом 27 Положення (було чинне станом на прийняття оскаржуваного рішення 31.07.2024, втрата чинності - 01.01.2025) про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.
До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії.
Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
У контексті наведеного, суд вважає, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності, за умови детального та повного вивчення документів. Тобто, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.
Верховний Суд в постанові від 25.09.2018 у справі № 804/800/16 та від 26.09.2018 у справі № 817/820/16, у яких також оскаржувались висновки МСЕК щодо встановлення групи інвалідності, зазначив, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.
У вказаних постановах Верховний Суд висловив правову позицію щодо того, що суди вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. У той же час, суди позбавлені можливості оцінювати підставність (обґрунтованість) прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, а тому оцінка підставності (обґрунтованості) висновку МСЕК виходить за межі їх повноважень і допустимих меж розгляду справи (в контексті застосування норм матеріального та процесуального права)
Це означає, що суд фактично не може переоцінювати вмотивованість рішення органу МСЕК в частині постановки особі конкретного діагнозу, правильності або неправильності визначення захворювань або інших суттєвих понять, які перебувають в площині спеціальних медичних знань тощо.
При цьому, суд зазначає, що Верховний Суд в постановах від 29.12.2021 у справі №638/2723/16-а та від 12.10.2021 у справі №280/4820/19, у яких спір виник у зв`язку із незгодою позивачів із висновками МСЕК щодо встановлення таким групи інвалідності, зробив висновок, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.
Тобто, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Позивач обґрунтовує правомірність позовних вимоги тим, що комісією не проводилось об`єктивне обстеження та оцінка всіх систем організму.
Суд звертає увагу на те, що огляд особи під час проведення медико-соціальної експертизи є ключовою гарантією об`єктивності, повноти рішення експертної комісії щодо встановлення інвалідності та визначення ступеня втрати працездатності, оскільки лише безпосереднє дослідження стану здоров`я, функціональних порушень і їх впливу на життєдіяльність особи дає можливість належно застосувати встановлені критерії, а не обмежитися формальним аналізом медичної документації.
З урахуванням наведеного позивачем обґрунтування позовної заяви, доданих до неї документів, та аналізу рішення у контексті його повноти та обґрунтування, суд констатує, що матеріалами справи не підтверджується, що оскаржуване рішення було прийняте відповідачем після проведення всіх необхідних досліджень позивача лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, та за результатами об`єктивного обстеження позивача членами комісії, що свідчить про порушення відповідачем порядку розгляду цього питання.
Позивач, який проходив службу у Збройних Силах України та був звільнений з неї за станом здоров`я, має чисельні тавми, пов`язані з проходженням військової служби, має право та очікування на детальне та повне обстаження та прийняття рішення за його наслідком, а також захистити свої права у разі незгоди з таким рішенням не у контексті надання судом аналізу стану його здоров`я, а щодо повноти та об`єктивності відповідного рішення, яким його не було визнано особою з інвалідністю. За результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства: інвалідності, фіксації причин та часу її настання відповідно до документів, що це підтверджують.
Слід наголосити на тому, що перевірка законності рішень суб`єктів владних повноважень передбачає не лише встановлення дотримання процедурних вимог, але й з`ясування того, чи прийнято рішення на підставі повного та належного дослідження обставин, які мають значення для його прийняття, та чи є воно належним чином вмотивованим.
Визначаючи подібним чином межі судового контролю, суд не може знівелювали судовий перегляд правомірності дій відповідних медико-соціальних експертних комісій в межах спірних правовідносин, звівши його виключно до формального аналізу процедурних аспектів визначення інвалідності, залишивши поза увагою змістовну сторону прийнятих рішень та обставини проходження та звільнення позивача з військової служби. 
Тож, за результатами огляду Центральною МСЕК № 1 Київського міського центру медико-соціальної експертизи 31.07.2024 позивача необґрунтовано та безпідставно не було визнано особою з інвалідністю та визначено у нього ступень втрати професійної працездатності у відсотках у розмірі 25%. Протилежного суду не було доведено, а оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування та даних, з яких суб`єкт владних повноважень виходив при прийнятті такого рішення та відхилення/не врахування наданих заявником медичних документів.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії № 1 Київського міського центру медко-соціальної експертизи від 31.07.2024 про невизначення ОСОБА_1 особою з інвалідністю та встановлення ступеню втрати професійної працездатності в відсотках у розмірі 25%.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести повторний огляд ОСОБА_1 , з урахуванням усіх наявних медичних показників та обставин стану здоров`я, для встановлення ступеня обмеження життєдіяльності, потреби в стороньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційного потенціалу групи інвалідності, причини і часу її настання, надання статусу особи з інвалідністю, а також ступеню втрати професійної процездатності (у відсотках), суд зазначає, що дотримуючись положень конституційного принципу «розподілу влади», який не передбачає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, а також неможливість суду надавати оцінку стану здоров`я та аналізу з медичної точки зору документації про травми/захворювання, суд враховує, що завдання адміністративного судочинства полягає у гарантуванні дотримання прав та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, тому оскільки саме до дискреційних повноважень відповідача належить прийняття відповідного рішення, суд вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту його прав, без втручання у дискрецію відповідача, з огляду на що, заявлені та сформовані позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, саме шляхом зобов`язання відповідача провести повторний огляд ОСОБА_1 , з урахуванням усіх наявних медичних показників та медичної документації.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до норм ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стороною відповідача не було доведено правомірність своїх дій (недопущення бездіяльності), з урахуванням критеріїв за ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної медико-соціальної експертної комісії № 1 Київського міського центру медко-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії № 1 Київського міського центру медко-соціальної експертизи від 31.07.2024 про невизначення ОСОБА_1 особою з інвалідністю та встановлення ступеню втрати професійної працездатності в відсотках у розмірі 25%.
Зобов`язати Центральну медико-соціальну експертну комісію № 1 Київського міського центру медко-соціальної експертизи провести повторний огляд ОСОБА_1 , з урахуванням усіх наявних медичних показників та обставин стану здоров`я, для встановлення ступеня обмеження життєдіяльності, потреби в стороньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційного потенціалу групи інвалідності, причини і часу її настання, надання статусу особи з інвалідністю, а також ступеню втрати професійної процездатності (у відсотках), з урахуванням висновків суду в даному рішенні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.