Справа № 527/1061/26 
провадження 2/527/965/26 

РІШЕННЯ
іменем України
26 травня 2026 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді  - Олефір А.О.,
з участю секретаря
судового засідання  - Семенової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 527/1061/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», який подано представником позивача Столітнім Михайлом Миколайовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
20 квітня 2026 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову представник зазначив, що 12.06.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1657621 про надання споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язується надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.3. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 2500 грн. Згідно із п. 1.4. Договору строк кредиту 359 днів: з 12.06.2024 року по 07.06.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 2500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. 24 грудня 2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі Договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 1657621 від 12.06.2024 року загальна сума заборгованості склала 11062,5 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту – 2500 грн, заборгованості за процентами – 7312,5 грн, штрафні санкції 1250 грн. Станом на дату укладання Договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року, строк дії Договору № 1657621 від 12.06.2024 року не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 25.12.2024 року по 07.06.2025 року (165 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 6187,50 грн. Розділом 6 Договору № 1657621 від 12.06.2024 року, передбачено відповідальність споживача за невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом у вигляді штрафу у розмірі 125 грн, на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 25 грн, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Всупереч умовам Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ані на рахунки первісного кредитора.
Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 1657621 від 12.06.2024 року загальною сумою 17250,00 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 2500 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 7312,5 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 165 календарних днів 6187,50 грн, штрафні санкції 1250,00 грн.
Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 1657621 від 12.06.2024 року загальною сумою 17250,00 грн, сплачений судовий збір 2662,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. 
04 травня 2026 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач заявляє вимогу про стягнення 13750 грн процентів за кредитним договором, однак наведений розрахунок є неправомірним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», загальна сума платежів за договором про споживчий кредит (включаючи проценти, комісії, штрафи та інші платежі) не може перевищувати подвійну суму отриманого кредиту. Ця норма має імперативний характер та підлягає застосуванню незалежно від строку кредитування, умов договору чи способу нарахування процентів. У даному випадку відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. Відтак, максимальний розмір усіх можливих нарахувань (проценти, штрафи, пеня, комісії тощо) не може перевищувати 5000 грн. Таким чином, загальна сума зобов`язань за договором не може бути більшою ніж 7 500 грн (2 500 грн — тіло кредиту + 5 000 грн — граничні нарахування). Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення 13750 грн процентів значно перевищує встановлені законом обмеження та є незаконною. Такі умови договору свідчать про їхню кабальність та несправедливість. Штрафні санкції не підлягають стягненню з відповідача, оскільки нарахована позивачем в період воєнного стану в Україні. Єдиним доказом переуступлення права вимоги щодо договору за яким він являюсь боржником є Реєстр боржників, який був очевидно відредагований вручну комп`ютерними засобами перед подачею до суду і тому не може вважатись належним доказом. З наданих позивачем документів вбачається, що у договорі факторингу та додатках до нього відсутні будь-які відомості про відповідача як боржника. Також відсутні ідентифікуючі ознаки кредитного договору, з якого виникло спірне зобов`язання, зокрема: номер договору, дата укладення, сума заборгованості тощо. За таких обставин неможливо встановити, що саме право вимоги за договором, укладеним із відповідачем, було відступлено позивачу.
Заявлена сума витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн є необґрунтованою, завищеною та такою, що не відповідає принципу розумності, закріпленому в чинному законодавстві. Справа є малозначною, від позивача подано десятки позовів аналогічного характеру, тобто процедура підготовки позову і документів до нього є стандартною і не може вимагати суми зазначеної в позовних вимогах. 
Посилаючись на викладене, відповідач просив суд, відмовити позивачу у стягненні заборгованості у повному обсязі. Зменшити компенсацію за правові витрати до 2000 грн. Розділити сплату судового збору після прийняття рішення пропорційно застосувавши норми ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
06 травня 2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому часткового виклав обставини зазначені у позовній заяві та окрім того зазначив, щодо доводів відповідача про застосування Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, то такі доводи тлумачяться відповідачем не вірно оскільки статтю 8 було доповнено частиною 5 законом № 3498-IX від 22.11.2023 р, який набрав чинність 24.12.2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. В даному випадку Кредитний договір № 1657621 було укладено 12.06.2024 року, пунктом 1.5.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,50%, яка застосована в межах 120 днів (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно) і не суперечить вимогам Закону. Щодо доводів відповідача про застосування облікової ставки НБУ. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, такі доводи тлумачяться відповідачем не вірно. В даному випадку Пунктом 1.5.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. Договору. Аналіз наведених норм та обставин справи не надають суду право зменшити розмір відсотків встановлених кредитним договором, з урахуванням застосування до них розміру, визначеному Законом України «Про споживче кредитування». На договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-IX (тобто після 24.01.2024 року), вимога пункту 6 Розділу IV “Прикінцеві та перехідні положення” Закону не поширюється. В даному випадку Договір № 1657621 про надання коштів на умовах споживчого кредиту між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено 12.06.2024 року, після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-IX (тобто після 24.01.2024 року). Щодо реєстру боржників зазначив, що позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з даного реєстру, що підписаний керівником товариства та скріплений печаткою товариства відповідно до вимог ДСТУ 4163:2020, оскільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням ЗУ “Про захист персональних даних”. У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи у його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення судом.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
12.06.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1657621 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний». Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е676» (далі по тексту Договір). Відповідно до п. 1.3. Договору, сума кредиту складає 2500 грн. Згідно із п. 1.4. Договору строк кредиту 360 днів. Відповідно до п. 1.5.1 Договору процентна ставка 1,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Згідно п. 6.4. Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 125 грн, на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 25 грн, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (а.с.22-26).
12.06.2024 ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Р187», у якому викладено умови, які за своїм змістом відповідають умовам Договору (а.с.28-29). 
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.
Окрім того, факт укладення кредитного договору не оспорюється відповідачем у відзиві на позовну заяву.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В п. 2.1. Договору визначено, що кошти кредиту надаються кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
На виконання ухвали суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку 12.06.2024 було зараховано кошти в сумі 2500,00 грн (а.с.118-119). 
Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.
24.12.2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу№ 24122024 відповідно до умов якогоТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» права вимоги до Боржників вказаними у Реєстрі боржників (а.с.34-42).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 24.12.2024 до Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1657621 в сумі 11062,00 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту – 2500 грн, заборгованості за процентами – 7312,5 грн, штрафні санкції 1250 грн (а.с.15-16).
Надаючи оцінку твердженням відповідача стосовно того, що Реєстр боржників, який був очевидно відредагований вручну комп`ютерними засобами перед подачею до суду і тому не може вважатись належним доказом. З наданих позивачем документів вбачається, що у договорі факторингу та додатках до нього відсутні будь-які відомості про відповідача як боржника. Також відсутні ідентифікуючі ознаки кредитного договору, з якого виникло спірне зобов`язання, зокрема: номер договору, дата укладення, сума заборгованості тощо, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Суд констатує, що представником позивача долучено до матеріалів позову саме Витяг з реєстру боржників, а не реєстр у повному обсязі, оскільки він складається з 80 сторінок та містить персональні дані інших осіб. Окрім того, з вказаного витягу вбачається, що він скріплений підписами та печатками сторін, у ньому зазначені дані, які дають можливість ідентифікувати, що право вимоги перейшло за кредитним договором укладеним з відповідачем, оскільки у ньому зазначене прізвище відповідача, його реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер кредитного договору та розмір заборгованості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що право вимоги за Кредитним договором № 1657621 від 12.06.2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на підставі договору факторингу. 
Згідно Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1657621 від 12.06.2024, станом на 24.12.2024 на дату відступлення права вимоги, складеного ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», заборгованість ОСОБА_1 становить 11062,00 грн, з якої заборгованість за кредитом – 2500,00 грн, заборгованості за процентами – 7312,50 грн, штрафні санкції 1250,00 грн (а.с.31).
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1657621 від 12.06.2024, за період з 25.10.2024 року по 07.06.2025 року (165 календарних днів), складеного ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», заборгованість ОСОБА_1 за процентами становить 6187,50 грн (а.с. 32-33).

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2500,00 грн – суми заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначено в ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з Розрахунків заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 не сплачував на користь першого кредитора та позивача заборгованість зі сплати тіла кредиту.
Окрім того, заперечуючи проти позову в цілому, відповідач до відзиву на позовну заяву не надав доказів сплати тіла кредиту. 
Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 2500,00 грн, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2500,00 грн – суми заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 13500,00 грн, суд зазначає наступне.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом та у розмірі встановленому договором.
З розрахунків заборгованості вбачається, що проценти відповідачу нараховано як первісним кредитором так і позивачем в межах строку дії кредитного договору.
Разом з тим, розмір нарахованих відсотків не в повній мірі відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», з огляду на таке. 
Пунктом 5 розділу І ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-IX від 22.11.2023), статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно п. 2 Розділу ІІ. Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX від 22.11.2023 ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Як встановлено судом, договір між сторонами укладено 12.06.2024, отже договір було укладено після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами, який є підставою даного позову.
Згідно п. 17 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень  ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що в період з 12.06.2024 по 19.08.2024 розмір денної процентної ставки відповідав умовам договору та закону, проте з 20.08.2024 по 07.06.2025 розмір відсотків згідно вказаного закону не міг перевищувати 1,0 %.
За таких обставин, суд наводить власний розрахунок процентів з урахуванням обмежень встановлених ЗУ «Про споживче кредитування» : 
1)за період з 12.06.2024 по 19.08.2024 (2500,00 грн:100х1,5=37,50 грн (розмір процентів в день); 37,50 грн х 69 днів (кількість днів в періоді) = 2587,50 грн;
2)за період з 20.08.2024 по 07.06.2025 (2500,00 грн:100х1,0=25,00 грн (розмір процентів в день); 25,00 грн х 291 (кількість днів в періоді) = 7275,00 грн;
Таким чином, за підрахунками суду, загальний розмір відсотків за період з 12.06.2024 по 07.06.2025 становить 9862,50 грн.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що розмір процентів, у тому числі усіх нарахувань не може перевищувати подвійну суму отриманого кредиту, що встановлено ч. 5 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування».
Надаючи оцінку вказаним твердженням відповідача, суд зазначає наступне.
Стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування» регулює особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит.
Вказаною нормою матеріального права врегульовано обмеження стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем саме за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит.
Проте, вказана норма не регулює розмір процентів, які встановлюються у кредитному договорі за користування кредитними коштами протягом строку дії договору.
Стосовно доводів відповідача, що розмір процентів є неспівмірним, суд зазначає.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір був ознайомлений з його умовами та зобов`язувався його виконувати, окрім того, судом наведений розрахунок заборгованості за процентами з урахуванням граничного розміру процентів встановлених ЗУ «Про споживче кредитування».
Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними не виконав, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами. 
Разом з тим, враховуючи те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів, які нараховано відповідачу виходячи з розміру встановленому договором, проте без урахування обмежень встановлених ЗУ «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі за підрахунками суду в сумі 9862,50 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1250,00 грн – заборгованості за штрафом, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно п. 6.4. Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 125 грн, на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 25 грн, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. 
Представник позивача зазначив, що при стягненні неустойки за даним договором слід застосовувати не загальне, а спеціальне законодавство, що регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, тобто Закону України «Про споживче кредитування». Також зазначив, що за договорами укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснення нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, що врегульовано пунктом 6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з дня набрання чинності Законом №3498- IX. 
Вирішуючи питання який саме закон підлягає застосуванню, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із: 1) засад конституційного ладу в Україні; 2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом; 3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.
Суд констатує, що частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» встановлено ієрархію нормативно-правових актів, відповідно до якої кодекс і закони є актами однієї юридичної сили.
Разом з тим, згідно ч.ч.1,2 ст. 11 ЗУ «Про правотворчу діяльність» кодекс - це закон, який створений шляхом систематизації норм права, містить загальні засади, на підставі яких комплексно регулює однорідну сферу суспільних відносин, забезпечуючи стабільність правового регулювання. При прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом.
Отже аналізуючи вказану норму закону, суд зауважує, що оскільки при прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом, суд дійшов висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Приймаючи до уваги те, що штраф нарахований відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1250,00 грн – заборгованості по штрафу до задоволення не підлягають. 

Вирішення питання судових витрат.
Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 17250,00 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 12362,50 грн, що становить 71,66 % від ціни позову.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1907,87 грн, що складає 71,66% від 2662,40 грн.
Як зазначено в ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Столітній М.М. надавав правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 10000,00 грн (а.с.14,18-19,27, 51-52). 
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем подано суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат – це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. 
За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючи конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2866,40 грн, що складає 71,66 % від 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81, 206,223, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_3  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 44559822 за Договір № 1657621 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 12.06.2024: 
2500,00 грн - суму заборгованості за основною сумою боргу,
9862,50 грн - суму заборгованості за відсотками,
а всього 12362,50 грн (дванадцять тисяч триста шістдесят дві гривні 50 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судовий збір у сумі 1907,87 грнта витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2866,40 грн.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим.2, код ЄДРПОУ: 44559822); 
відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ).

Суддя          А.О. Олефір