Справа №591/4254/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.	
Номер провадження 33/816/1271/26 	Суддя-доповідач Соколова Н. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

12 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Соколова Н. О., 
з участю секретаря судового засідання Кравченко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/4254/26 за апеляційною скаргою захисника Рвачова Олексія Олександровича на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.05.2026, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Рвачова О.О., 

установив:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.05.2026 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 665,60 грн.
Згідно з постановою, 12.04.2026 о 23-54 год у м. Суми по вул. 1-а Замостянська, 79, керував т/з Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager Alcotest 6810 та в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi YI CAR DVR, Motorola Solutions VB400 470826. Своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник Рвачов О.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення.
В обґрунтовування апеляційних вимог, захисник зазначає, що працівники поліції безпідставно запропонували пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння, так як ознак сп`яніння, виявлених у останнього, ними озвучено не було.
Також адвокат вказує, що працівники поліції під час затримання ОСОБА_1 не склали протокол про адміністративне затримання та не роз`яснили йому права та обов`язки.
До того ж, направлення на проходження ОСОБА_1 огляду в закладі охорони здоров`я при ньому не складалось і водія з ним ознайомлено не було, що свідчить про порушення порядку проведення огляду в медичному закладі.
На думку адвоката Рвачова О.О., наявний у матеріалах справи рапорт працівника поліції не може вважатися належним і допустимим доказом, оскільки він належить до внутрішніх документів МВС України.
Крім того, враховуючи вищезазначені порушення, а також те, що право керування транспортним засобом ОСОБА_1 необхідне не для власних цілей, а для виконання трудових обов`язків, то апелянт вважає за можливе призначити більш м`яке стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, доводи захисника Рвачова О.О., який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, суддя апеляційного суду дійшов таких висновків.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 639223 від 13.04.2026 (а.с. 1);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився (а.с. 4);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився (а.с. 5);;
- відео-файлами, які містяться на DVD-R дисках лазерних систем зчитування, з яких вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в коменданську годину та був зупинений працівниками поліції. Після встановлення особи водія у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора драгер чи в найближчому закладі охорони здоров`я, від пропозиції водій відмовився. Після чого водієві були роз`яснені права та складено відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівниками поліції у ОСОБА_1 не були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема положень Кодексу України про адміністративні правопорушення та підзаконних нормативно-правових актів, працівник поліції має право вимагати від водія проходження огляду на стан сп`яніння у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий водій перебуває у стані сп`яніння. При цьому такі підстави можуть встановлюватися як безпосередньо під час спілкування з водієм, так і з урахуванням усієї сукупності обставин, зафіксованих у відповідних матеріалах справи, у тому числі за допомогою технічних засобів відеофіксації.
Сам по собі факт ненаведення працівниками поліції в усній формі під час зупинки транспортного засобу вичерпного переліку ознак сп`яніння не свідчить про відсутність таких ознак та не спростовує законності їх вимоги про проходження огляду. Вирішальним є не формальне проголошення таких ознак, а їх фактична наявність, що підтверджується матеріалами справи.
З наявних у справі доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту працівника поліції, вбачається, що у водія були виявлені характерні ознаки сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), що і стало підставою для пред`явлення законної вимоги пройти відповідний огляд.
Крім того, закон не ставить обов`язок водія пройти огляд у залежність від того, чи були йому в повному обсязі та в конкретній формі озвучені всі ознаки сп`яніння. У разі висловлення працівником поліції вимоги пройти огляд на стан сп`яніння водій зобов`язаний її виконати або ж діяти у спосіб, передбачений законом, зокрема погодитися на проведення огляду в закладі охорони здоров`я.
Отже, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння за наявності законної вимоги працівника поліції сама по собі утворює склад адміністративного правопорушення, незалежно від суб`єктивної оцінки водієм обґрунтованості такої вимоги.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Не заслуговують на увагу й тверджень апелянта про те, що рапорт працівника поліції не є належним доказом, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, а тому рапорт працівника поліції може бути обґрунтовано врахований судом у сукупності з іншими доказами. Однак, на вказаний доказ суддя суду першої інстанції й посилання не робив.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що направлення на проходження ОСОБА_1 огляду в закладі охорони здоров`я при ньому не складалось і водія з ним ознайомлено не було, то апеляційний суд вказує наступне.
Положеннями п. 8 та 9 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» встановлено, що форма направлення на огляд водія т/з із метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. 
З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
З аналізу норм вказаної Інструкції убачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється поліцейським направленням за встановленою формою. При цьому Інструкцією не передбачено, що таке направлення виписується та вручається особі, яка відмовляється від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, тому доводи апеляційної скарги захисника про нескладення поліцейськими в присутності ОСОБА_1 письмового направлення на огляд на увагу не заслуговують і задоволенню не підлягають, оскільки таке направлення надається поліцейським: 1) працівнику закладу охорони здоров`я, який безпосередньо проводить медичний огляд водія чи особи, яка керує транспортним засобом; 2) коли водій чи особа, яка керує транспортним засобом, бажає пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я. Тобто, коли водій чи особа, яка керує транспортним засобом, відмовляється від проходження огляду на стан сп`янінням, то відповідне направлення не видається.
Посилання захисника Рвачова О.О. на необхідність застосування до ОСОБА_1 більш м`якого адміністративного стягнення у зв`язку з трудовими обов`язками також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.
Так, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто вказана санкція є імперативною та не передбачає альтернативи у виді накладення лише штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, а тому суд позбавлений можливості змінити вид адміністративного стягнення у спосіб, запропонований захисником.
При призначенні адміністративного стягнення суд першої інстанції врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини особи, а також дані про особу правопорушника, і призначив мінімальне передбачене законом стягнення.
Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які б вплинули на правильність вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, 

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.05.2026, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника Рвачова О.О. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  Н. О. Соколова