справа № 208/230/26
провадження № 2/208/2692/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого судді - Гречаної В.Г., 
за участі секретаря судового засідання – Грищенко О.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу №208/230/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна, -
ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна.
Згідно до позовних вимог просить:
- Здійснити виділ ОСОБА_1 однієї четвертої частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що складає: житловий будинок літ. А-1 , загальною площею 175,4 м.кв та житловою площею 95,7 м.кв., а саме кімнати: 1-І тамбур, 1-ІІ тамбур, 1-1 кухня, 1-2 житлова, 1-3 житлова,1-4 житлова,1-5 житлова,1-6 житлова,1-7 коридор,1-8 коридор, 1-9 ванна, 1-10 вбиральня, 1-11 кухня, 1-12 котельня, 3-І тамбур, 3-1 кухня, 3-2 житлова, 3-3 житлова, 4-І тамбур, 4-2 житлова, 4-3 житлова; прибудова літ.а-1, тамбур літ.а1-1, прибудова літ. а2-1, тамбур літ.а3-1, тамбур літ. а4-1, прибудова літ.А2-1, льох літ.Пг1-1, льох літ.Пг2-1, літня кухня літ.Б-1, вбиральня літ.В-1, вбиральня літ.Г-1, сарай літ.Д-1, сарай літ.М-1, вбиральня літ.Е-1, літня кухня літ.Ж-1, літня кухня літ.З-1, №1 -огорожа, І замощення, К водопровід, К1 водопровід, виділивши із вказаного об`єкту ОСОБА_1 одну четверту частку, що складає: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 66,7 м.кв. та житловою площею 36,6 м.кв., а саме кімнати: 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 - житлова, 1-7 коридор, 1-8 коридор, 1-9 ванна, 1-10 вбиральня, 1-11 кухня, 1-12 котельна, прибудова літ.а2-1, прибудова літ.А2-1, одна друга льох Пг1-1, одна друга сарай літ.Д-1, одна друга К водопровод . 
- Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
- Визнати за ОСОБА_1 право власності на новоутворений в результаті виділу об`єкт - житловий будинок літ. А-1, загальною площею 66,7 м.кв. та житловою площею 36,6 м.кв., а саме кімнати: 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 - житлова, 1-7 коридор, 1-8 коридор, 1-9 ванна, 1-10 вбиральня, 1-11 кухня, 1-12 котельна, прибудова літ.а2-1, прибудова літ.А2-1, одна друга льох Пг1-1, одна друга сарай літ.Д-1, одна друга К водопровод 
В обґрунтування позову зазначено, що спірний житловий будинок є будинком так званого котеджного типу ( на 4 господаря), тобто має спільні внутрішні стіни та чотири окремих вихода ( у кожного співвласника свій окремий вихід). Вказаний житловий будинок розташований на комунальній земельній ділянці.
ОСОБА_1 , згідно договору дарування від 19.11.2003 року є власником однієї чертвертої частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці Родинської міської ради. Вказаний договір було укладено з ОСОБА_5 , яка згідно Договору купівлі-продажу від 20.12.1992 року придбала одну другу частку вказаного житлового будинку, а згідно Договору дарування від 19.11.2003 року подарувала мені одну четверту частку ( тобто половину від своєї частки). 
Крім позивача, співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 згідно даних Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації”, що зазначені в Листі від 06.11.2025 року № 2683/01-02( відомості до 01.01.2013 року) є : 1. ОСОБА_5 - у розмірі одна четверта частина - власниця на підставі Договору купівлі-продажу , посвідченого Кудіновою В.І., старшим державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори від 20.05.1992 року в реєстрі за №1542 2. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - власники у розмірі одна четверта частина на підставі свідоцтв про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого комунальним підприємством “Управління міського господарства” м.Красноарміськ від 25.04.2003 р. 3.Власник ще однієї четвертої частки не зареєстрований. Власником ще однієї четвертої частки є ОСОБА_4 ( згідно копії договору дарування від 17 квітня 2003 року).
Позивач зазначає, що має намір виділити належне їй нерухоме майно в натурі в окремий об`єкт, тобто здійснити виділ своєї однієї четвертої частки житлового будинку в натурі. Для такого виділу законодавством передбачено за наявності згоди інших співвласників укладення нотаріально посвідченого договору про виділ майна в натурі, а у разі відсутності можливості укласти такий договір, реалізація права на виділ в натурі можливий лише в судовому порядку. 
Договір про виділ в нотаріальному порядку укласти неможливо, оскільки співвласники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживали за адресою вказаного житлового будинку ( АДРЕСА_1 ). Співвласник ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надіслати співвласникам пропозицію про укладення такого договору за місцем проживання ( м.Родинське) неможливо через те, що позивач виїхала з міста Родинське Донецької області, а поштові відправлення до м.Родинського, наразі не відправляються, оскільки місто перебуває в зоні активних бойових дій. Вказане перешкоджає їй реалізувати мої права на виділ майна в натурі в звичайному ( нотаріальному) порядку. Відтак укласти спільний договір про виділ в нотаріальному порядку неможливо.
З огляду на всі наведені обставини, позивач звертається до суду з позовом про виділ частки в натурі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026 року по цивільній справі №208/230/26 визначено головуючого суддю Гречану В.Г.
Ухвалою суду від 12.01.2026 року позовну заяву залишено без руху. 
15.01.2026 року на виконання ухвали суду від 12.01.2026 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків, у строк встановлений судом.
Ухвалою суду від 19.01.2026 року відкрито провадження у справі №208/230/26, якою визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання.
Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 зазначила про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів. Вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 23.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Від відповідача ОСОБА_4 засобами електронної пошти 10.06.2026 р надійшла письмова заява, в якій вона зазначає, що через активні бойові дії виїхала до Республіки Польща, прибути в судове засідання не має можливості. Просить здійснювати розгляд за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.
Від відповідачаОСОБА_3 засобами електронної пошти 10.06.2026 р надійшла письмова заява, в якій вона зазначає, що з 2001 р. мешкає на території російської федерації, прибути в судове засідання не має можливості. Просить здійснювати розгляд за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує
В судове засідання 02.07.2026 р. сторони не з`явились. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлялися шляхом розміщення оголошення про виклик особи на сайт суду, оскільки останнє відоме суду місце їх проживання знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії та робота мережі об`єктів поштового зв`язку "Укрпошти", у зв`язку з введенням воєнного стану, ускладнена, що в розумінні ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.
Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 20.05.1992 р. ОСОБА_5 придбала  частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
19.11.2003 р. ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці Родинської міської ради, що підтверджується договором дарування від 19.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Богатовою І.О., зареєстровано в реєстрі за №6714.
Відповідно до даних, зазначених у листі Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації”від 06.11.2025 року № 2683/01-02, співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно даних станомна 01.01.2013 року, є : 1. ОСОБА_5 - у розмірі одна четверта частина - власниця на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Кудіновою В.І., старшим державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори від 20.05.1992 року в реєстрі за №1542 2. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - власники у розмірі одна четверта частина на підставі свідоцтв про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого комунальним підприємством “Управління міського господарства” м.Красноарміськ від 25.04.2003 р. 3.Власник ще однієї четвертої частки не зареєстрований. 
Власником ще однієї четвертої частки є ОСОБА_4 , що підтверджується договором дарування від 17 квітня 2003 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Богатовою І.О. та зареєстрований в реєстрі за №1836.
Відповідно до технічного паспорта на квартиру в будинку АДРЕСА_1 , виготовленого 03.12.2003р., власником є ОСОБА_1 , розмір її частки складає . Згідно експлікації до технічного паспорту, частка позивача складається з наступних приміщень: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 66,7 м.кв. та житловою площею 36,6 м.кв., а саме кімнати: 1-4 житлова площею 12.3 кв.м., 1-5 житлова площе. 15 кв.м., 1-6 – житлова площею 9,3 кв.м., 1-7 коридор площею 8,3 кв.м., 1-8 коридор площею 9,7 кв.м., 1-9 ванна площею 2,9 кв.м., 1-10 вбиральня площею 1,1 кв.м, 1-11 кухня площею 6,5 кв.м., 1-12 котельна площею 1,6 кв.м.; прибудова літ.а2-1, прибудова літ.А2-1, 1/2 льох Пг1-1, 1/4 сарай літ.Д-1, 1/2 К водопровод
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Центром надання адміністративних послуг м.Покровська, актовий запис № 4.
Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна надано варіант поділу об`єкту за технічними показниками.
Згідно до висновку, у склад новоутворених об`єктів нерухомого майна входять:
-Об`єкт №1: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 66,7 м.кв. та житловою площею 36,6 м.кв., а саме кімнати: 1-4 житлова площею 12.3 кв.м., 1-5 житлова площе. 15 кв.м., 1-6 – житлова площею 9,3 кв.м., 1-7 коридор площею 8,3 кв.м., 1-8 коридор площею 9,7 кв.м., 1-9 ванна площею 2,9 кв.м., 1-10 вбиральня площею 1,1 кв.м, 1-11 кухня площею 6,5 кв.м., 1-12 котельна площею 1,6 кв.м.; прибудова літ.а2-1, прибудова літ.А2-1, 1/2 льох Пг1-1, 1/4 сарай літ.Д-1, 1/2 К водопровод;
-Об`єкт №2: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 108,7 м.кв. та житловою площею 59,1 м.кв., а саме: кімнати: 1-І тамбур, 1-ІІ тамбур, 1-1 кухня, 1-2 житлова, 1-3 житлова, 3-1 тамбур, 3-1 кухня, 3-2 житлова, 3-3 житлова, 4-1 твмбур, 4-1 кухня, 4-2 житлова, 4-3 житлова; прибудова літ 2-1, тамбур літ.11-1, тамбур літ. А3-1, тамбур літ а4-1, льох літ Пг1-1, льох літ Пг2-1, літня кухня літ Б-1, вбиральня літ В-1, вбиральня літ Г-1, сарай літ Д-1, вбиральня літ Е-1, літня кухня літ Ж-1, літня кухня літ З-1, №1 огорожа, 1 замощення, К водопровід, К1 водопровід.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна.
Аналіз змісту статей 356, 367, 364 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №336/1136/19, провадження №61-4521св21, які суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.
Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».
Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
При вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.
Згідно статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється".
Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надає суду докази, які підтверджують право власності на 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також висновок про наявність технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.
Крім того, відповідачі не заперечували щодо задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про навність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 181, 317, 319, 321, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 76, 81, 89, 141, 142, 206, 247, 268, 272-273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна – задовольнити у повному обсязі.

Здійснити виділ ОСОБА_1 однієї четвертої частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що складає: житловий будинок літ. А-1 , загальною площею 175,4 м.кв та житловою площею 95,7 м.кв., а саме кімнати: 1-І тамбур, 1-ІІ тамбур, 1-1 кухня, 1-2 житлова, 1-3 житлова,1-4 житлова,1-5 житлова,1-6 житлова,1-7 коридор,1-8 коридор, 1-9 ванна, 1-10 вбиральня, 1-11 кухня, 1-12 котельня, 3-І тамбур, 3-1 кухня, 3-2 житлова, 3-3 житлова, 4-І тамбур, 4-2 житлова, 4-3 житлова; прибудова літ.а-1, тамбур літ.а1-1, прибудова літ. а2-1, тамбур літ.а3-1, тамбур літ. а4-1, прибудова літ.А2-1, льох літ.Пг1-1, льох літ.Пг2-1, літня кухня літ.Б-1, вбиральня літ.В-1, вбиральня літ.Г-1, сарай літ.Д-1, сарай літ.М-1, вбиральня літ.Е-1, літня кухня літ.Ж-1, літня кухня літ.З-1, №1 -огорожа, І замощення, К водопровід, К1 водопровід, виділивши із вказаного об`єкту ОСОБА_1 одну четверту частку, що складає: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 66,7 м.кв. та житловою площею 36,6 м.кв., а саме кімнати: 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 - житлова, 1-7 коридор, 1-8 коридор, 1-9 ванна, 1-10 вбиральня, 1-11 кухня, 1-12 котельна, прибудова літ.а2-1, прибудова літ.А2-1, 1/2 льох Пг1-1, 1/4 сарай літ.Д-1, 1/2 К водопровод . 

Визнати за ОСОБА_1 право власності на новоутворений в результаті виділу об`єкт - житловий будинок літ. А-1, загальною площею 66,7 м.кв. та житловою площею 36,6 м.кв., а саме кімнати: 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 - житлова, 1-7 коридор, 1-8 коридор, 1-9 ванна, 1-10 вбиральня, 1-11 кухня, 1-12 котельна, прибудова літ.а2-1, прибудова літ.А2-1, 1/2 льох Пг1-1, 1/4 сарай літ.Д-1, 1/2 К водопровод.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Відповідач:  ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя   В.Г. Гречана