Справа № 697/2656/25 
Провадження № 2/697/107/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
15 травня 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді - Скирди Б.К.,
за участю секретаря судового засідання - Шакало Л.С.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Гончарука А.В.,
представника третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області - Харитоненко Н.А.,
представника третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області - Калини К.І.,
в присутності малолітньої дитини - ОСОБА_2 ,
педагога - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та призначення опіки, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_4 , відповідач), Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та призначення опіки.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач являється рідною бабусею свого онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є її син ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 .
Син позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті син ОСОБА_2 залишився проживати разом з матір`ю ОСОБА_4 .
Спочатку онук проживав разом з матір`ю, часто навідував позивача за її місцем проживання, а надалі почав залишатися на більш тривалий час, мотивуючи це тим, що не хоче повертатися додому.
Відвідавши тодішнє місце проживання відповідача, позивачу зі слів односельчан відповідача, вчителів, класного керівника навчального закладу, в якому навчався її онук, стало відомо, що онук часто без поважних причин не відвідує школу, пропускає уроки, мати не бере участі в житті класу, в якому навчається онук, не цікавиться навчанням та поведінкою сина, у дитини були відсутні всі необхідні щеплення, в будинку незадовільний санітарний стан, відсутня їжа та предмети необхідного обіходу, в будинку часто перебувають невідомі чоловіки, які разом з відповідачем вживають алкогольні напої, нецензурно висловлюються, ведуть себе агресивно тощо.
Онук виявив бажання проживати разом з позивачем.
Позивач забрала онука до себе, зробила всі необхідні щеплення, влаштувала до школи, придбала за власний кошт весь необхідний одяг та предмети необхідні онуку для навчання, розвитку, дозвілля та відпочинку, забезпечила належне харчування, лікування, дозвілля тощо. Наразі матір разом з родиною не проживає, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере.
Позивач у справі постійно піклується про онука, займається його вихованням, навчанням та лікуванням. При цьому мати - відповідач у справі, ніякої зацікавленості в житті дитини не виявляє, матеріально дитину не забезпечує, зловживає алкогольними напоями.
Оскільки мати дитини протягом тривалого часу злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання свого сина, передбачених ст. 150 СК України, тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав.
Відповідач жодних спроб на відновлення відносин зі своєю малолітньою дитиною не зробила та самоусунулася від її виховання та утримання.
Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, не забезпечує її необхідним навчанням, медичним доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням, що в сукупності позивач розцінює як ухилення від виконання батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням.
Просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання онука ОСОБА_2 1/4 частини всіх її доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини або до припинення обставин, що зумовили їх стягнення; призначити ОСОБА_1 опікуном над малолітнім рідним онуком ОСОБА_2 . Також просить зобов`язати Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області надати до суду грунтовне подання щодо призначення опікуна, який за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для малолітньої особи, може виконувати обов`язки опікуна, розглянувши при цьому доцільність призначення рідної бабусі малолітнього ОСОБА_1 опікуном над малолітнім рідним онуком ОСОБА_2 .
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.33).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.01.2026 визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Васяновича В.В. в судове засідання, яке відбудеться 17.02.2026 о 11:00 год. для надання особистих пояснень (а.с.93-94).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.03.2026 у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Васяновича В.В. про зобов`язання Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області надати грунтовне подання щодо призначення опікуна для малолітньої особи відмовлено (а.с.127, 131-133).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.128-129).
Судові засіданні у справі неодноразово відкладалися через неявку сторін або за клопотанням позивача.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пояснила, що її невістка спочатку проживала в с. Литвинець, а пізніше переїхала в с. Степанці. Позивач часто відвідувала там онука, купувала йому речі, іноді забирала до себе і дитина навчалася дистанційно. Батьківські збори також вона відвідувала, а мати їх ігнорувала. Відповідач в с. Степанці змінила три місця проживання, її виселяли за негарні вчинки, поведінку. Вона посилала дітей по горілку, а ті їй не перечили, бо за це мати їх жорстоко карала. Позивач зверталася в поліцію з даного приводу, але відповідач все заперечувала. Діти після даних випадків замкнулися і перестали розповідати щось бабусі. ОСОБА_6 весь цей час ніде не працювала, жила на дитячі гроші, і співмешканця випадкові заробітки. Пізніше, перед вереснем 2023 року ОСОБА_1 приїхала до відповідача забрати дітей до себе в гості, виявилося, що діти вже 2 неділі проживають самі, на електроплитці варили собі їсти вермішель. Запитала в дітей де мати, та вони сказали, що не знають. Позивач забрала дітей до себе, які проживали в неї майже три тижні, а матір не могли знайти, її знайшов начальник служби у справах дітей Касьяненко в Мошнівській ОТГ в с. Кумейки. Близько місяця в с. Кумейки діти школу не відвідували, сиділи просто вдома. Там вона працювала на пилорамі, брала дітей з собою на роботу, хоча це небезпечно. Поки діти були менші, ОСОБА_7 хотів до мами, але зараз мама йому не цікава. Під час навчання в ОСОБА_8 гімназії позивач купувала йому одяг, взуття, оскільки в дитини нічого не було. ОСОБА_6 проживала з різними чоловіками. Старший син ОСОБА_6 часто пропускав школу, а ОСОБА_9 вона водила до школи, оскільки її контролювала опіка. ОСОБА_7 часто хворів, але до лікарів мати його не водила, пояснюючи це відсутністю коштів. Дитина страждала на енурез, вони возили його на лікування. З дітьми відповідач дуже груба. В травні 2025 року позивач забрала онука до себе і він сказав, що бажає залишитись з бабусею. ОСОБА_10 бачив після цього матір один раз в серпні. По телефону вони не спілкуються, її номер він заблокував. Позивач повідомила, що не знала про потребу долучення доказів, які підтверджують її слова. Докази звернення до поліції в неї відсутні. Коли відповідач проживала в с. Степанці, попередження їй не виносились, а пізніше вважає, що виносились, але доказів немає.
Представник позивача - адвокат Гончарук А.В. у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив задовольнити позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , в іншій частині позовних вимог не розглядати, оскільки вони передчасні. Пояснив, що дійсно доказів поганого ставлення до дитини в справі замало, але просить прийняти рішення щодо позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки дитині на даний час комфортніше з бабусею, а проживаючи з відповідачем, його життю може загрожувати небезпека, так як мама не турбується про свою дитину.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області Харитоненко Н.А. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Пояснила, що маму вона не знає і нічого про неї не може сказати. В 2021 році позивач приходила зі скаргами на невістку, вони робили запит в с. Степанці. Їм повідоми, що там все добре, діти доглянуті, їсти є, одяг є, іншої інформації немає. Пізніше бабуся прийшла за висновком, але дитина лише приїхала до неї на канікули та іншої інформації вони не мали.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Калина К.І. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви та пояснила, що службою було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 . Дитина проживає з бабусею 4 місяці. Відповідач після переїзду в їх ОТГ її сім`я стояла на обліку як сім`я яка опинилася в складних життєвих обставинах. Їм надали будинок та з ними працювали фахівці. Згодом в родині все покращилося, зробили ремонт, умови проживання були задовільні. Ірина працювала в магазині. Тому вони були зняті з обліку. Весною 2025 року ОСОБА_6 звільнилася з роботи, вони змінили місце проживання, переїхали в інший будинок, але там були погані умови і ОСОБА_6 домовилась з позивачем, що ОСОБА_7 трішки поживе в бабусі поки вона знайде іншу роботу. Згодом хлопчик за згодою матері був влаштований в школу в с. Литвинець, а мати знову змінила місце проживання, переїхала в с. Софіївку. Умови проживання там були незадовільні. В стані алкогольного сп`яніння відповідача жодного разу не бачили.
В судовому засіданні малолітній ОСОБА_2 в присутності педагога ОСОБА_3 пояснив, що бачив матір давно, в минулому році. Мама часто на нього кричить. Чи бажає бачити матір - не знає. ОСОБА_11 би проживати з бабусею, оскільки вона не кричить, не п`є, не курить. Проживає з бабусею майже рік. Мама телефонувала декілька разів, але часто кричить. Номера телефону в його мобільному телефоні немає. Мама декілька разів дарувала подарунки на день народження, у 2024 році дарувала, а в 2025 році не дарувала. Мама п`є і кричить, якщо він не слухає, то кричить, кричить також і на старшого брата. Мама їсти давала, одяг купувала, але рідко, частіше бабуся. Під час проживання в мами в нього була власна кімната, але письмового столу не було, робив уроки за звичайним столом. Мама не дозволяла виходити на вулицю, а бабуся постійно дозволяє. З приводу позбавлення батьківських прав щодо мами, остаточно сказати нічого не може. Комфортніше проживати з бабусею.
Заслухавши в судовому засіданні доводи учасників справи, думку дитини, яка висловлена в присутності педагога, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27.06.2024 (а.с.12).
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 26.08.2025, ОСОБА_2 зареєстрований 25.12.2013 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер в с. Яблунів Канівського району Черкаської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07.10.2020 (а.с.15).
Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 29.01.1990 (а.с.16).
Згідно з довідкою про склад сім`ї Литвинецького старостинського округу № 5 виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області № 298 від 02.09.2025 виданої уповноваженому власнику житлового приміщення або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - чоловік та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає без реєстрації) (а.с.17).
Відповідно до довідки Комунального закладу «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради Черкаської області № 53 від 02.09.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчається у 6 класі Комунального закладу «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради Черкаської області. Документи, необхідні для зарахування учня до освітнього закладу, подавала бабуся ОСОБА_2 - ОСОБА_1 (а.с.18).
Відповідно до довідки Комунального закладу «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради Черкаської області № 59 від 23.09.2025, ОСОБА_2 дійсно навчається у 6 класі Комунального закладу «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради Черкаської області. На даний час ОСОБА_10 перебуває під опікою бабусі. Учень старанний, активний на уроках, вчасно приходить до школи, завжди підготовлений до уроків, домашні завдання виконує сумлінно. За час навчання дитини в школі його мати ОСОБА_4 із вчителями не спілкувалася, не цікавилася справами сина, участі у навчанні та вихованні сина не брала (а.с.19).
Згідно з довідкою Литвинецького старостинського округу № 5 Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області № 299 від 02.09.2025, внук ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно з 20.05.2025 і по даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 і знаходиться на утриманні бабусі (мати ОСОБА_4 участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_2 не приймає) (а.с.20).
Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області № 1005 від 24.09.2025, розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_4 стосовно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомили наступне. За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_4 разом із синами ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Але за місцем реєстрації не проживає з березня 2021 року (довідка від 22.09.2025 № 319, видана Литвинецьким старостинським округом № 5 виконавчого комітету Бобрицької сільської ради). Враховуючи вищевикладене, підстави для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав органом опіки та піклування Бобрицької сільської ради відсутні. Для отримання висновку рекомендували звернутись до органу опіки та піклування за місцем проживання ОСОБА_4 (а.с.21-22).
Рішенням Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради № 241 від 30.09.2025 вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мошнівської сільської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23-24).
У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав вказано, що Службою у справах дітей Мошнівської сільської ради розглянуто та вивчено документи, представлені гр. ОСОБА_1 , яка виховує свого малолітнього онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позбавлення батьківських прав її невістки (матері онука) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народилася дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що батько ОСОБА_5 помер, свідоцтво про смерть видане Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07.10.2020. Мати ОСОБА_4 часто змінювала місце проживання, останнім часом проживала в с. Кумейки Черкаського району, а на даний час без реєстрації проживає в АДРЕСА_2 . Умови в яких проживає жінка є незадовільними для проживання малолітнього. ОСОБА_14 офіційно не працює. У зв`язку з тим, що ОСОБА_14 опинилася в складних життєвих обставинах, з ОСОБА_15 була усна домовленість про те, що ОСОБА_10 буде проживати в неї та відвідувати школу, допоки ОСОБА_6 мінімізує обставини, що склалися. Зі слів ОСОБА_16 , ОСОБА_6 не виконує свої батьківські обов`язки, без міри вживає алкогольні напої, не слідкує за зовнішністю ОСОБА_10 , застосовує жорстоке поводження стосовно нього; часто змінює місце проживання, місце навчання дитини чим травмує психіку дитини. ОСОБА_10 хворіє енурезом, лікуванням ОСОБА_6 не займається. За весь час жодного разу не провідала дитину, не цікавилася станом його здоров`я та не надавала жодної матеріальної допомоги. Відповідно до довідки № 299 від 02.09.2025 наданої старостою Литвинецького старостинського округу встановлено, що з 20.05.2025 ОСОБА_2 і по даний час проживає та знаходиться на утриманні бабусі ОСОБА_1 , а мати ОСОБА_4 участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Відповідно до довідки № 59 від 23.09.2025 наданої КЗ «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради Черкаської області встановлено, що ОСОБА_17 навчається в 6 класі, на даний час перебуває під опікою бабусі, старанний, вчасно приходить до школи, завжди підготовлений до уроків, домашні завдання виконує сумлінно. За час навчання дитини в школі, його мати ОСОБА_4 із вчителями не спілкувалася, не цікавилася справами сина, участі у навчанні та вихованні сина не брала. Мати не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного огляду. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 24.09.2025 розглядалося питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_4 , запрошувались бабуся та матір дитини (обоє були присутні). Комісією було встановлено, що фактично ОСОБА_14 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Було вирішено за доцільне позбавити її батьківських прав.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.
Згідно з ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
За змістом статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Відповідно до ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
При вирішенні спору суд урахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для суду першої інстанції.
Зокрема, це висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.12.2024 у справі № 344/17548/21, від 04.04.2024 у справі № 553/449/20, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, висновок Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладений у постанові від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21.
Так, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».
Схожі висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 202/7712/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20.
У постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц зазначено, що «зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24) вказано, що: «очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. У цій справі подібні ризики були відсутні. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його доньки.»
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У постанові від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц Верховний Суд вказав, що «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.07.2021 у справі № 686/16892/2.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24.04.2019 у справі № 300/908/17.
У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).
Аналізуючи висновок органу опіки та піклування Мошнівської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її сина ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про те, що органом опіки та піклування жодним чином не мотивована саме доцільність позбавлення матері батьківських прав, не було з`ясовано можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав. Найкращих інтересів дитини, яким відповідає позбавлення відповідача батьківських прав, у висновку служби не наведено. Суд вважає вказаний висновок органу опіки та піклування поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування такого крайнього заходу, не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не з`ясовані та не встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та можливі причини такого ухилення.
Суд зауважує, що фактично у висновку не визначені встановлені статтею 164 СК України підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки, а наведені лише загальні норми права щодо обов`язків батьків стосовно своїх дітей.
Разом з тим, у судовому засіданні з пояснень представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області встановлено, що при розгляді питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 комісія опитувала лише бабусю - позивача ОСОБА_1 а мама дитини ОСОБА_4 , щодо питання доцільності позбавлення її батьківських прав, не зазначала нічого. Дитину на засідання комісії не запрошували та не опитували. Жодних інших осіб, як-то викладачів школи, де навчається дитина, свідків, сусідів, комісія не опитувала. Крім того комісія не з`ясувала причин невиконання відповідачкою батьківських обов`язків. Висновок був складений на підставі наданих позивачем довідок Литвинецького старостинського округу про місце проживання дитини ОСОБА_2 та довідки КЗ «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради, яка характеризувала дитину. Також представником було повідомлено суд, що дитина стала проживати з бабусею за домовленістю, поки відповідач налагодить свої життєві обставини.
Доказів того, що стосовно відповідача представниками служби у справах дітей вживались заходи впливу з приводу невиконання батьківських обов`язків, в матеріалах справи відсутні.
Тому, користуючись своїм правом, наданим положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його неповним та передчасним, належно не обґрунтованим.
Позивач на підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, разом з дитиною не проживає та ухиляється від його виховання.
Проте в матеріалах справи відсутні докази те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Також відсутні докази, що орган опіки і піклування сприяв у збереженні (відновленні) родинного та психологічного зв`язку між дитиною та мамою.
Матеріали справи не містять доказів того, що поведінка відповідача стосовно сина ОСОБА_2 є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, тобто про наявність винної поведінки відповідача.
Також суду не надано негативних характеристик відповідача, що могло б вплинути на інтереси дитини. Судом не встановлено, що відповідач, як мати малолітнього ОСОБА_2 не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, або що вона коли-небудь заподіяла шкоду своєму сину, або що вона становить загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із матір`ю могло порушити відповідні права дитини.
У цій справі не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідач свідомо не бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, остаточно самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання сина, який залишився проживати з бабусею.
На переконання суду, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є саме свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо.
В судовому засіданні при з`ясуванні думки малолітньої дитини ОСОБА_2 не було встановлено однозначного категоричного негативного відношення дитини до матері, з приводу позбавлення мами батьківських прав, власної думки ОСОБА_10 не висловив.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача, що відображено у висновках Верховного Суду з питань застосування норм матеріального права, які зазначені, та зокрема у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17.
Разом із цим, суд враховує, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є доказом в розумінні статті 76 ЦПК України, і не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній або неповнолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (висновок у постанові КЦС ВС від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18).
Тривала відсутність відповідача як матері поряд із сином дійсно могли встановити міцні родинні зв`язки бабусею, з якою йому на даний час комфортно проживати.
Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих аргументів для виправдання позбавлення дитини можливості відновити зв`язок зі своєю матір`ю, позбавлення можливості такого спілкування в майбутньому. Суд вважає, що позбавлення матері всіх батьківських прав за встановлених обставин не відповідає критерію пропорційності.
Позивачем не надано доказів про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги сину та не бере участі в його утриманні.
Наявні в матеріалах справи докази, зокрема, пояснення учасників процесу, вказують на помилки у поведінці відповідача, неправильні кроки у вихованні дитини та недостатню участь у житті сина, однак не можуть слугувати підставою для позбавлення її батьківських прав.
Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, в даному випадку суд не може ухвалити рішення щодо позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки матеріали справи доказів свідомого умисного систематичного нехтування відповідачем своїми обов`язками по відношенню до сина не містять.
Під час розгляду справи не встановлено будь-яких даних, які б свідчили про нагальну необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо її сина ОСОБА_2 , та відповідно розрив сімейних зв`язків між дитиною та матір`ю.
Врахувавши конкретні обставини справи, інтереси дитини, суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав. На переконання суду, за обставин встановлених судом, позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
З огляду на викладене, суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав.
З врахуванням зазначеного, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, за наявних на даний час обставин, не вбачає необхідності в позбавленні відповідача батьківських прав, не погоджуючись при цьому з висновком органу опіки та піклування Мошнівської сільської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд враховує і те, що як зазначено ЄСПЛ у рішенні від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.
При цьому, суд вважає необхідним, попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання й утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та призначення опіки - відмовити.
Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області та орган опіки та піклування виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків відносно дитини - малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Повний текст рішення суду складено 15.05.2026.

Суддя Б . К . Скирда