Справа № 438/354/26 
Провадження 2/438/323/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(заочне)
24 червня 2026 року Бориславський міський суд Львівської області
в складі: головуючого-судді Слиша А.Т.,
за участю секретаря судових засідань Кекош Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 145603709 від 07.12.2021 у розмірі 53 590,13 грн. 
та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 145603709 на суму 2 000,00 гривень у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV437BA. Зазначає, що саме Відповідач ініціював укладення Кредитного договору, оформивши Заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши Кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора.Згідно з умовами Кредитного договору, Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав Відповідачу грошові кошти у сумі 2 000,00 шляхом перерахування через банк-провайдер. Проте, в подальшому Відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 29 750,00 грн. Позивач зазначає, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором та перерахував кредитні кошти на банківську картку відповідача, однак останній свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Також позивач зазначає, що право вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалось на підставі договорів факторингу, а саме: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», в подальшому до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом до ТОВ «ФК «Ейс», у зв`язку із чим позивач набув статусу нового кредитора. Станом на день звернення до суду загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 53 590,13 грн, яка складається з: 21 961,21 грн - заборгованість по тілу кредиту; 31 628,92 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Враховуючи наведене, ТОВ «ФК «Ейс» просить суд стягнути суму заборгованості та понесені судові витрати.
Судом вжито усіх заходів для повідомлення відповідача, однак, відповідач в судові засідання не з`явився, не скористався процесуальним правом подачі відзиву чи заперечень на позовну заяву.
Ухвалою судді від 16 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Свою позицію у справі, із обґрунтуванням її належними та допустимими доказами, суду не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд протокольною ухвалою від 24.06.2026 року ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.
Судом встановлено, що 07 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 145603709 в електронній формі, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, 07 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами та підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV437BA пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на офіційному сайті кредитодавця, а також у особистому кабінеті позичальника на сайті кредитодавця, у якій визначено порядок кредитування, умови надання та повернення кредиту, строк дії договору, порядок укладення електронного кредитного договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту). Про підписання відповідачем кредитного договору (акцепт договору) аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора свідчить також довідка ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про ідентифікацію щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі. Підписавши вищевказаний договір електронним підписом відповідач ОСОБА_1 добровільно погодився на умови кредитування. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, розміщеного на вебсайті кредитодавця, що відповідає положенню розділу 4 договору. Відтак 07.12.2021 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 145603709, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Кредитного договору сума кредитного ліміту, вказана в п.1.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 2 000 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 06.01.2022.
Пунктом 1.7 Кредитного договору передбачено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 06.01.2022.
Згідно з п.1.8 Кредитного договору сторони погодили, що встановлений у п. 1.7 договору строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно до п.1.9 Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: п.1.9.1 виключно за період строку, визначеного в п. 1.7. договору, нарахування процентів за користування здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 229,95 % річних, що становить 0,63 % від суми кредиту за кожен день користування ним; п.1.9.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 1,58 % від суми кредиту за кожен день користування ним; п.1.9.3 якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовується правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 % річних, що становить 2,10 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Пунктом 1.12 Кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: п.1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається на кожен один календарний день, але не більше ніж на 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду; п.1.12.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 % річних, що становить 2,98 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Відповідно до п. 5.2. Кредитного договору строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п. 1.7. договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п. 1.8. та п. 1.12. цього договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до їх повного виконання.
Кредитний договір № 145603709 від 07.12.2021 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV437BA.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 145603709 становить 53 381,48 грн, а саме: 21 961,21 грн - заборгованість за тілом кредиту, 31 420,27 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Таліон плюс» заборгованість відповідача за кредитним договором з 05.05.2022 по 10.05.2022 становить 53 590,13 грн, а саме: 21961,21 грн тіло кредиту, 31628,92 грн. заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором, надавши йому кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором, що стверджується договором факторингу.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 21.12.2022, №32 від 31.12.2023, якими продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2024. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до Реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022. Згідно цього Реєстру до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі, зазначеному у реєстрі на загальну суму 53381,48 грн, а саме: 21961,21 грн - заборгованість за тілом кредиту, 31420,27 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі, зазначеному у реєстрі на суму: 53590,13 грн, а саме: 21961,21 грн тіло кредиту, 31 628.92 грн заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
10.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №11/07/25-Е, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1 та п.1.2 договору факторингу).
Відповідно до Реєстру боржників №Б/Н від 14.07.2025 до договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 53590,13 грн.
Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 18136, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу №11/07/25-Е від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено що у випадку, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року, справа №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.
Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі №756/668/15-ц (провадження №61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18).
Суд враховує, що відповідно до укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, який було пролонговано на підставі додаткових угод до даного договору (строк договору пролонговано до 31.12.2024) та, який на момент укладання кредитного договору був чинним, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Надалі, на підставі договорів факторингу право вимоги до відповідача перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС».
Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №11/07/25-Е та відповідно до вимог ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, тому ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло статусу нового кредитора та наділене правом грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 145603709 від 07.12.2021.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526, 530 ЦК України).
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.  Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.  Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.  Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Відповідачем ОСОБА_1 доказів виконання обов`язку по сплаті заборгованості за кредитним договором суду не надано, як і не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості, поданого позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки у встановлений договором строк відповідач ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти за користування кредитом, суд вважає, що у позивача ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" виникло право на з`явлення вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 145603709 від 07.12.2021 у розмірі 53 381,48 грн (тіло кредиту та відсотки), які нараховані первісним кредитором, з таких підстав.
Згідно розрахунку заборгованості, який виконано первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 145603709 станом на 05.05.2022 становила 53 381,48 грн, а саме: 21 961,21 грн - тіло кредиту, 31 420,27 грн - відсотки за користування кредитом.
Із Реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 53 381,48 грн.
Разом із тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність збільшення суми заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» порівняно з розрахунком первісного кредитора. Зокрема, позивачем не надано доказів внесення змін до умов кредитного договору, укладення додаткових угод із відповідачем або інших законних підстав, які б обґрунтовували зміну первісного розміру зобов`язання після відступлення права вимоги за договорами факторингу.
За наведених обставин суд доходить висновку, що збільшення ТОВ «Таліон Плюс» суми заборгованості з 53 381,48 грн до 53 590,13 грн не підтверджене належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог у цій частині.
З урахуванням викладеного, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у межах суми, підтвердженої розрахунком первісного кредитора, а саме в загальному розмірі 53 381,48 грн, а саме: 21 961,21 грн - тіло кредиту, 31 420,27 грн - відсотки за користування кредитом.
Вирішуючи вимогу про розподіл судових витрат, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин 1-3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Відповідно до ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивача надає: договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; додаткову угоду № 25770895638 від 01.09.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у статях 137, 141 ЦПК України критерії.
Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю. Підготовка адвокатом позову ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" не вимагали аналізу великого обсягу документів та значних затрат часу.
Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.
Враховуючи наведені обставини, предмет спору, складність справи, виходячи із засад реальності та співмірності суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, який включає в себе збір та аналіз доказів і документів для подання та складення позовної заяви, яка подана до суду через систему "Електронний Суд", в сумі 7000 грн. є завищеним, тому з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн (позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.
Керуючись статтями 13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 280-283, 289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», заборгованість за Кредитним договором № 145603709 від 07.12.2021 у розмірі 53 381 грн. (п`ятдесят три тисячі триста вісімдесят одну) гривню 48 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», сплачений судовий збір в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ЄДРПОУ 42986956, адреса місце знаходження: м. Київ, вул . Юрія Поправки, буд. 6, каб.13.
Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя        Андрій СЛИШ