Справа № 530/220/26
Номер провадження 2/530/491/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2026 Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:

10.02.2026 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У позовній заяві представник зазначив, що 28.09.2023 р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1279-4437, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком кредитування 300 дні, базовий період – 10 днів, стандартна % ставка - 3,00 % в день, знижена % ставка - 2,50 % в день. Позивач виконав умови договору, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, зазначений відповідачем в особистому кабінеті, через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
Відповідач не виконував умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на 18.12.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 48250,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за кредитом, 43250,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 24750,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 23500,00 грн. Тому кредитодавець просить суд стягнути з ОСОБА_1 не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме 23500,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за кредитом, 18500,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, а також 2662,40 грн судового збору.
Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 19.02.2026 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.
Представник позивача просив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача та проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
16.03.2026 р. відповідач ОСОБА_1 надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не з`явилася до суду, бо перебувала за кордоном, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки строк позовної давності даного кредиту становить 3 роки, а кредит видано 20.09.2016 року, позов подано лише у 2026 році, тому строк позовної давності минув.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Судом встановлено, що 28.09.2023 р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1279-4437, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком кредитування 300 дні, базовий період – 10 днів, стандартна % ставка 3,00 % в день, знижена % ставка 2,50 % в день. Позивач виконав умови договору, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, зазначений відповідачем в особистому кабінеті, через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідач не виконував умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на 18.12.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 48250,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за кредитом, 43250,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. 
Згідно квитанції про перерахування суми кредиту за кредитним договором № 1279-4437 та довідки про перерахування суми кредиту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перерахувало грошові кошти у розмірі 5000,00 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 , який зазначений в реквізитах сторін договору № 1279-4437 від 28.09.2023 (а.с. 28-29).
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1279-4437 від 28.09.2023 р. заборгованість ОСОБА_1 становить 48250,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за кредитом, 43250,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 30-39). Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 24750,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 23500,00 грн. Тому кредитодавець просить суд стягнути з ОСОБА_1 не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме 23500,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за кредитом, 18500,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України.
На офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://navse.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того, на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Укладення кредитного договору в електронній формі (відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію»), є таким, що укладений у письмовому вигляді про що зазначено у постановах ВС від 07.10.2020 року №127/33824/19 та від 09.09.2020 року №732/670/19.
Згідно з п 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України.
При укладанні договору, сторони керувались ст. 634 ч.1 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вказує ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою (штрафом, пенею).
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також те, що між сторонами було укладено кредитний договір, відповідач ознайомлена з його положення при укладення, а також доказів повернення отриманих від позивача кредитних коштів, до суду не надала, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у частині стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту за договором про відкриття кредитної лінії № 1279-4437 від 28.09.2023 у розмірі 5 000 гривень обґрунтованими та такими щодо підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 18500 грн то суд виходить з наступного:
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати з споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної вище постанови, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Так, ТОВ «Укр Кредит Фінанс», звертаючись до суду з даним позовом, заявляє вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 18500 гривень відсотків за користування кредитними коштами за договором № 1279-4437 від 28.09.2023 року . Згідно умов договору, тіло кредиту складає 5 000 гривень. Відтак, розмір заявлених до стягнення відсотків у два рази більший, ніж тіло кредиту.
Враховуючи зазначене ,суд вважає, що заявлена до стягнення сума боргу за процентами не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг.
За наведених обставин, враховуючи вищевказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за доцільне зменшити загальний розмір процентів за користування кредитними коштами за договором про відкриття кредитної лінії № 1279-4437 від 28.09.2023 до розміру тіла кредиту, що складає 5 000 гривень.
Суд вважає такий розмір відсотків обґрунтованим, достатнім, справедливим та таким, що відповідатиме принципам розумності, справедливості й пропорційності.
Що стосується клопотання відповідача про застосування наслідків пропущення строку позовної давності, суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 1279-4437 від 28 вересня 2023 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 300 днів. Таким чином, строк виконання зобов`язання за вказаним договором закінчився 23.07.2024 р. Твердження відповідача про те, що договір було укладено 20.09.2016 року, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме копією кредитного договору № 1279-4437 від 28.09.2023 року та паспортом споживчого кредиту (а.с. 10-27). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування договірних відносин між сторонами від 20.09.2016 року чи правомірності застосування позовної давності саме до цих дат відповідачем суду надано не було. Враховуючи, що право позивача на звернення до суду виникло після порушення відповідачем строку повернення кредиту (тобто після 23.07.2024) , а позивач звернувся з даним позовом до суду 10.02.2026 р., трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, позивачем пропущено не було. За таких обставин, клопотання відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, беручи до уваги доводи сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1279-4437 від 28.09.2023 року у розмірі 10 000 гривень, з яких: 5 000 гривень тіло кредиту, 5 000 гривень відсотки.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на 23,5 % ( 23500:10000х100) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 625,66 грн.( 2662,4х23,5%:100).
На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 527, 530, 549, 551, 1049, 1050, 1054, ЦК України, ст.12,13,19, 81, 210, 247, 258-259, 263-268,274-279, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимогиТовариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» місцезнаходження: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598, суму заборгованості за кредитним договором № 1279-4437 від 28.09.2023 р. в розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.
Стягнутиз ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» місцезнаходження: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598, судовий збір в сумі 625 (шістсот двадцять п`ять) грн. 66 коп.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя	О. В. Ситник