Справа № 615/357/26
Провадження № 2/615/336/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Логвінова А.О.,
за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 615/357/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»
до  ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст (виклад) позовних вимог.

03 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 010/0473/82/0141061 від 05 квітня 2018 року у розмірі 100 621,65 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву про надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0473/82/0141061, відповідно до умов якої позичальнику надано кредитні кошти в межах поточного ліміту 29 000,00 грн та максимального ліміту 300 000,00 грн строком на 48 місяців під 45,0 % річних.
Відповідач не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим заборгованість останньої за кредитним договором становить 100 621,65 грн, з яких заборгованість за дозволеним овердрафтом у розмірі – 84 631,00 грн, заборгованість за не дозволеним овердрафтом у розмірі – 15 990,65 грн.
20 лютого 2024 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (первісний кредитор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-67 F, за умовами якого первісний кредитор передає новому кредитору за плату належні права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників у реєстрах боржників. 
Згідно реєстру боржників від 18 жовтня 2024 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-67 F від 20 лютого 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 010/0473/82/0141061 на суму 100 621,65 грн.

Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи. 

07 квітня 2026 року від представника відповідача – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, а провадження по справі закрити (а.с. 75-79).
В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача, зазначила, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідають засадам справедливості у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням у ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки сума відсотків, перевищує подвійну облікову ставку НБУ та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. Первісний кредитор, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи норми і вимоги діючого законодавства, спонукав відповідача на укладення кредитного договору на вкрай невигідних умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Окрім того, відповідач є військовослужбовцем, відповідно нарахування відсотків за кредитним договором є незаконним. 
23 квітня 2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він просить задовольнити позов у повному обсязі.
На обґрунтування відповіді на відзив посилається на те, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту Відповідач був ознайомлений зі змістом договору, про що свідчить його підпис; у подальшому погашав кредитну заборгованість протягом тривалого часу; не звертався до банку щодо роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань і не заявляв про те, що йому незрозумілі умови кредитного договору. Уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також засвідчив, що перед укладенням договору отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, підписавши цей договір, а також додатки до нього, позивач тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, зобов`язання пiд час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, вapтocтi, видів та предметів cyпyтнix послуг, а також
іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України, тобто виразив свою безумовну згоду з усіма його істотними умовами, що стосуються умов надання та повернення кредиту, і згоду на укладення договору не відкликав.

Аргументи (позиції) учасників справи. 

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання, у якому просить проводити розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились. Представником відповідача подано до суду заяву, у якій вона просить проводити розгляд справи без її участі та участі відповідача. 

Рух справи. 

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 05 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 

05 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 010/0473/82/0141061, шляхом підписання заяви про надання кредиту «Кредитна картка» (надалі кредитний договір) (а.с. 5-7).
За умовами вказаної заяви, з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 , надати клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних (видаткових) операцій за КР або шляхом договірного списання банком коштів з КР у випадках, визначених договором. Метою кредиту є придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 
Максимальний кредитний ліміт складає 300 000,00 грн, в межах якого встановлюється поточний ліміт кредиту. 
Розмір поточного ліміту на дату підписання заяви 29 000,00 грн. 
Строк кредиту 48 місяців, що починається з 05 квітня 2018 року та закінчується 05 квітня 2022 року. Процентна ставка фіксована 45,0 % річних. 
Згідно розділу 3 заяви, без укладання додаткових заяв (договорів) до заяви, банк має право продовжити строк кредиту на той самий строк, за умови, що останній робочий день строку кредиту банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку кредиту. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку кредиту розглядається сторонами як згода на подовження строку кредиту. 
Дана заява підписана ОСОБА_1 особисто. 
Також, відповідачем 05 квітня 2018 року підписано заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», у якій він спросить встановити ліміт кредитування до поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, у якій зазначено суму ліміту кредитування 29 000,00 грн терміном на 48 місяців (а.с. 8). 
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 18 жовтня 2024 року, загальний розмір заборгованості відповідача становить 100 621,65 грн, з яких заборгованість за дозволеним овердрафтом у розмірі – 84 631,00 грн, заборгованість за не дозволеним овердрафтом у розмірі – 15 990,65 грн (а.с. 22-24).
31 жовтня 2025 року на адресу, яка зазначена ОСОБА_1 у заяві на отримання кредиту, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» направлено досудову вимогу, у якій зазначено про наявність у нього заборгованості у розмірі 100 621,65 грн та роз`яснено про необхідність негайно протягом 30 днів погасити заборгованість. Направлення досудової вимоги засобами поштового зв`язку підтверджується описом вкладення та списком відправлення з рекомендованим повідомленням (а.с. 37-39). 
20 лютого 2024 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (первісний кредитор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-67 F, за умовами якого первісний кредитор передає новому кредитору за плату належні права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників у реєстрах боржників (а.с. 25-30). 
Згідно реєстру боржників від 18 жовтня 2024 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-67 F від 20 лютого 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 010/0473/82/0141061 на суму 100 621,65 грн (а.с. 34-36).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст.642 ЦК України).
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Верховний Суд у справі № 753/10779/16-ц зазначив, що якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що факт зарахування банком коштів на рахунок позичальника (або видача кредитної картки) є прямим доказом прийняття (акцепту) банком пропозиції (оферти) позичальника, викладеної в його заяві.
Згідно виписки по рахунку, який відповідає номеру рахунку зазначеному в заяві, відповідач активно користувався кредитними коштами, зокрема, оплачував покупки.
Отже, 05 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, про що свідчать підписи сторін та узгоджено істотні умови договору.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 18 жовтня 2024 року, загальний розмір заборгованості відповідача становить 100 621,65 грн, з яких заборгованість за дозволеним овердрафтом у розмірі – 84 631,00 грн, заборгованість за не дозволеним овердрафтом у розмірі – 15 990,65 грн (а.с. 22-24).
31 жовтня 2025 року на адресу, яка зазначена ОСОБА_1 у заяві на отримання кредиту, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» направлено досудову вимогу, у якій зазначено про наявність у нього заборгованості у розмірі 100 621,65 грн та роз`яснено про необхідність негайно протягом 30 днів погасити заборгованість. Направлення досудової вимоги засобами поштового зв`язку підтверджується описом вкладення та списком відправлення з рекомендованим повідомленням (а.с. 37-39). 
У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У справі, яка переглядається, відповідачі не заперечували проти розміру заборгованості, не спростовували його. 
Відповідач та його представник не спростували заявленої позивачем суми заборгованості, не подали свій контррозрахунок.
Отже, встановлені судовим розглядом обставини свідчать про те, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.
З приводу доводів представника відповідача про те, що нараховані відсотки є надмірними та не відповідають принципу співмірності, суд до уваги не приймає, з огляду на таке. 
Укладаючи кредитний договір, будь-яка сторона з`ясовує, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору.
ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
На момент укладення кредитного договору відповідач не мав жодних заперечень щодо умов кредитного договору, в тому числі щодо визначеної процентної ставки.
Так само безпідставним є посилання представника відповідача на те, що сума відсотків перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та є більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.
Тобто, вказаними положеннями мається на увазі розмір пені 1) за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та 2) процентів за ним.
Доводи відповідача з приводу незаконного нарахування відсотків, у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби, суд до уваги не приймає, з огляду на наступне. 
Представник відповідача посилаючись на те, що відповідач проходить військову службу долучила до відзиву на позову заяву копію довідки військової частини від 28 березня 2026 року, копію службового посвідчення, відповідно до якого ОСОБА_1 займає посаду у НОМЕР_2 прикордонному загоні державної прикордонної служби України та копію посвідчення УБД (а.с. 83).
Так, згідно довідки військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України від 28 березня 2026 року, ОСОБА_1 з 27 червня 2025 року і на теперішній час дійсно проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_1 Державної прикордонної служби України. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (чинної на момент початку проходження відповідачем військової служби) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
З вищевикладеного випливає, що на військовослужбовців за контрактом поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з першого дня безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України та весь подальший час проходження військової служби. 
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Зазначене також узгоджується з позицією Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у постанові № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24).
Судовим розглядом встановлено, що відповідач проходить військову службу за контрактом, однак відомостей про те, що він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, до суду надано не було.
Окрім того, як це було встановлено з довідки військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України від 28 березня 2026 року, ОСОБА_1 проходить військову службу з 27 червня 2025 року, при цьому заборгованість за кредитним договором у розмірі 100 621, 65 грн, яку позивач просить сягнути з відповідача виникла станом на 18 жовтня 2024 року, тобто не охоплюється періодом проходження відповідачем військової служби. 
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 010/0473/82/0141061 від 05 квітня 2018 року.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При зверненні до суду з цим позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» сплачено 3 328,00 грн судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 342 від 08 лютого 2026 (а.с. 1).
Приймаючи до уваги, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 328,00 грн.
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).
У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 рокуу справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19),від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі№ 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 рокуу справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн до матеріалів справи в тому числі надано копії: договору № 26/11/2025 про надання правничої допомоги від 26 листопада 2025 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та Адвокатським бюро «Титаренко Лігал Груп» (а.с. 42-44); ордера серії АІ № 2132313 від 20 лютого 2026 року на надання адвокатом Титаренком Владиславом Володимировичем правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» за договором № 26/11/2025 від 26 листопада 2025 року (а.с. 50); замовлення № 1753 до договору № 26/11/2025 від 26 листопада 2025 року, згідно якого Адвокатському бюро «Титаренко Лігал Груп» передано в роботу матеріали до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 010/0473/82/0141061 (а.с. 47); акта виконаних робіт до замовлення № 1753, відповідно до якого вартість послуг становить 7 500,00 грн (а.с. 48); платіжної інструкції № 359 від 08 лютого 2026 року, згідно якої Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь Адвокатського бюро «Титаренко Лігал Груп» здійснено оплату у розмірі 7 500,00 грн за послуги з правничої допомоги за замовленням № 1753 до договору від 26 листопада 2025 року № 26/11/2025 (а.с. 49). 
07 квітня 2026 року від представника відповідача надійшло до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яке обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на збирання яких би адвокат витратив значний час, спір, що виник між сторонами є незначної складності, судова практика одо таких спорів є сталою, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу є непропорційним. 
Суд, дослідивши докази, наданні на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу, доходить висновку, що обсяг наданих послуг на професійну правничу допомогу підтверджений, розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і пропорційні із складністю справи та виконаною адвокатським бюро роботою.
Приймаючи до уваги, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» підлягає задоволенню, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 010/0473/82/0141061 від 05 квітня 2018 року у розмірі 100 621 (сто тисяч шістсот двадцять одна) грн 65 коп. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», код ЄДРПОУ: 39508708, юридична адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя           А.О. Логвінов