Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 р. № 520/10676/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (49005, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, буд. 2, код ЄДРПОУ: 34984523), третя особа: Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» (49027, м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського, буд. 1-А, код ЄДРПОУ: 03191673) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі щодо невжиття заходів примусового виконання у виконавчому провадженні № 80598246;
- зобов`язати відповідача вжити заходів примусового виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 80598246 відповідно до вимог законодавства;
- зобов`язати відповідача повідомити суд та позивача про вчинені виконавчі дії та результати розгляду його звернень.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Третьою особою були подані письмові пояснення до справи. 
Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався, витребувані ухвалою суду від 04.05.2026 копії матеріалів виконавчого провадження, з приводу яких заявлено позов, не надав. 
Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Вказаним рішенням суду визнано протиправним та скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» № 10464/25/986 від 02.10.2025.
Зобов`язано Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.08.2025 та подані до неї документи щодо встановлення інвалідності, за результатами чого прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Зазначене судове рішення набрало законної сили 24.02.2026.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25 Харківським окружним адміністративним судом 09.03.2026 видано виконавчий лист, яким зобов`язано Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.08.2025 та подані до неї документи щодо встановлення інвалідності, за результатами чого прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду. 
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання визначено до 25.02.2029.
Крім того, 09.03.2026 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 520/29474/25 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 суми судового збору у розмірі 968,96 грн.
З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 30.03.2026 відкрито виконавче провадження № 80598246 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Харківським окружним адміністративним судом 09.03.2026 у справі № 520/29474/25.
З матеріалів справи убачається, що позивач звернувся до державного виконавця із заявою у виконавчому провадженні № 80598246 про продовження виконання судового рішення та накладення штрафу, посилаючись на невиконання боржником рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25.
Також, позивач звернувся зі скаргою до начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 80598246.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2026 у справі № 520/29474/25 відмовлено у задоволенні заяви боржника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Звертаючись до суду з цим адміністративним позовом, позивач посилається на те, що станом на день подання позову рішення суду у справі № 520/29474/25 боржником належним чином не виконано, а державним виконавцем не вжито передбачених законом заходів примусового виконання, не надано інформації про вчинені виконавчі дії та не вирішено питання щодо застосування до боржника заходів впливу, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Третя особа у письмових поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 11.05.2026, проти задоволення позову заперечила, зазначила, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25 було виконано боржником до відкриття виконавчого провадження, оскільки 26.03.2026 прийнято рішення № 150/26/813 за результатами повторного розгляду скарги ОСОБА_1 від 25.08.2025, а витяг із зазначеного рішення, за твердженням третьої особи, направлено позивачу.
Водночас, відповідачем — Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі, відзиву на адміністративний позов не подано, копій матеріалів виконавчого провадження № 80598246 на виконання ухвали суду від 04.05.2026 не надано.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання судових рішень, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. 
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. 
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження судом встановлено, що у виконавчому провадженні № 80598246 стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником - Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», на яку виконавчим листом від 09.03.2026 у справі № 520/29474/25 покладено обов`язок повторно розглянути скаргу позивача від 25.08.2025 та подані до неї документи щодо встановлення інвалідності, за результатами чого прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію.
Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Частиною четвертою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною.
Спірне виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа щодо виконання рішення немайнового характеру, яким боржника зобов`язано вчинити певні дії, а саме повторно розглянути скаргу позивача та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду.
Порядок виконання рішень такого характеру визначено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів, та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. 
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. 
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Згідно з частиною другою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, із системного аналізу наведених норм убачається, що після відкриття виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру державний виконавець не обмежується прийняттям виконавчого документа до виконання, а зобов`язаний забезпечити перевірку виконання рішення боржником, розглянути заяви і клопотання сторін виконавчого провадження, надати їм належну процесуальну оцінку та залежно від встановлених обставин прийняти передбачене законом рішення.
Суд зазначає, що накладення штрафу, встановлення нового строку виконання, надсилання повідомлення до органу досудового розслідування, закінчення виконавчого провадження чи вжиття інших заходів примусового виконання є наслідком встановлення виконавцем відповідних юридично значимих обставин, зокрема факту невиконання рішення без поважних причин або факту його фактичного виконання.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Суд зазначає, що у випадку посилання боржника на виконання судового рішення до або після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен перевірити такі доводи, з`ясувати, чи відповідає вчинене боржником змісту виконавчого документа, та за наслідками такої перевірки прийняти відповідне процесуальне рішення.
Разом з тим, повідомлення боржника або третьої особи про виконання рішення не звільняє державного виконавця від обов`язку перевірити фактичне виконання рішення та належним чином відобразити результати такої перевірки у матеріалах виконавчого провадження.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження, крім боржника, до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ чи їх частину, винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження, крім державного виконавця, приватного виконавця, та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 
Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Частиною першою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Оцінюючи встановлені у справі обставини у сукупності з наведеними нормами права, суд виходить з того, що позивач як стягувач у виконавчому провадженні № 80598246 мав право звернутися до державного виконавця із заявою про продовження виконання судового рішення та накладення штрафу, а державний виконавець, у свою чергу, був зобов`язаний розглянути таку заяву у межах виконавчого провадження, перевірити наведені у ній доводи, з`ясувати стан фактичного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 520/29474/25 та повідомити стягувача про результати її розгляду.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що заява позивача щодо продовження примусового виконання рішення суду була розглянута державним виконавцем по суті. 
Відповідачем не надано суду доказів прийняття будь-якого процесуального рішення за результатами розгляду вказаної заяви, доказів надання позивачу відповіді, доказів перевірки виконання боржником виконавчого листа від 09.03.2026 у справі № 520/29474/25, а також доказів оцінки державним виконавцем доводів боржника або третьої особи про виконання рішення суду шляхом прийняття рішення № 150/26/813 від 26.03.2026.
Суд зауважує, що відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, не скористався правом на подання відзиву на адміністративний позов, не надав витребувані ухвалою суду від 04.05.2026 копії матеріалів виконавчого провадження № 80598246 та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах.
Письмові пояснення третьої особи про те, що 26.03.2026 боржником прийнято рішення № 150/26/813 за результатами повторного розгляду скарги позивача від 25.08.2025, не підтверджують належного виконання державним виконавцем обов`язків, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження».
Суд зазначає, що такі пояснення не замінюють матеріалів виконавчого провадження, постанов державного виконавця, актів перевірки виконання рішення, повідомлень сторонам виконавчого провадження чи інших документів, які б свідчили про належне реагування державного виконавця на заяву стягувача та про перевірку фактичного виконання рішення суду.
Водночас, саме державний виконавець у межах виконавчого провадження зобов`язаний перевірити фактичне виконання судового рішення згідно з виконавчим листом. Лише після такої перевірки виконавець має правові підстави приймати рішення про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення або застосовувати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи реагування у разі невиконання рішення без поважних причин.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності щодо нерозгляду заяви позивача щодо продовження примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 80598246 та невчинення належної перевірки стану виконання виконавчого листа від 09.03.2026 у справі № 520/29474/25.
Водночас суд зазначає, що вибір заходу примусового виконання, накладення штрафу, встановлення нового строку виконання, направлення повідомлення до органу досудового розслідування або закінчення виконавчого провадження належить до повноважень державного виконавця та залежить від результатів перевірки фактичного виконання рішення, наявності або відсутності поважних причин невиконання, а також змісту документів, поданих боржником і стягувачем.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ефективним та співмірним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є задоволення адміністративного позову частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 щодо продовження примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 80598246 та зобов`язання відповідача розглянути зазначену заяву, повідомивши позивача про результати її розгляду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд виходить з того, що позивач фактично просить суд зобов`язати державного виконавця вжити заходів примусового виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 80598246.
Суд зазначає, що застосування конкретних заходів примусового виконання, у тому числі накладення штрафу на боржника, встановлення нового строку виконання, звернення до органу досудового розслідування або закінчення виконавчого провадження, належить до повноважень державного виконавця та може бути вирішено ним лише після перевірки фактичного стану виконання судового рішення.
Разом з тим, суд не може підміняти державного виконавця у здійсненні виконавчих дій, результат яких залежить від встановлених у межах виконавчого провадження обставин.
Також суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача повідомляти суд про вчинені виконавчі дії, оскільки належним способом відновлення порушеного права позивача у цій справі є саме розгляд його заяви у виконавчому провадженні та повідомлення позивача як стягувача про результати такого розгляду.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. 
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.139 КАС України. 
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (49005, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, буд. 2, код ЄДРПОУ: 34984523), третя особа: Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» (49027, м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського, буд. 1-А, код ЄДРПОУ: 03191673) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 щодо продовження примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 80598246.
Зобов?язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо продовження примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 80598246, повідомивши ОСОБА_1 про результати її розгляду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (49005, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, буд. 2, код ЄДРПОУ: 34984523) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок). 
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено 28 травня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях