ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/11800/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - УКР ГУНП у Волинській області, відповідач), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність УКР ГУНП у Волинській області щодо нерозгляду його звернення від 12.09.2025; 
визнання протиправним і незаконним відновлення оперативно-розшукової справи “Розшук” відносно ОСОБА_1 у 2022 році; 
зобов`язати УКР ГУНП у Волинській області: розглянути його звернення по суті; припинити його державний, міждержавний і міжнародний розшук; закрити оперативно-розшукову справу “Розшук”; здійснити дії щодо виключення відомостей щодо нього з державних та міждержавних розшукових баз, включаючи базу МВС та інформаційні системи НЦБ Інтерполу, у межах компетенції органу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача у 2018 році було затримано на території Королівства Данія за запитом українських правоохоронних органів, після чого до нього було застосовано екстрадиційний арешт. Водночас рішенням Генерального прокурора Данії від 31.07.2018 у його екстрадиції до України було відмовлено.
Крім того, позивач зазначає, що Данська рада біженців надала йому політичний притулок у Данії, визнавши кримінальне переслідування щодо нього політично мотивованим. Також позивач вказує, що Інтерпол припинив його міжнародний розшук.
На думку позивача, зазначені обставини свідчать про відсутність правових підстав для подальшого підтримання його у державному, міждержавному та міжнародному розшуку.
Позивач зазначає, що з листа начальника УКР ГУНП у Волинській області №1800/14/01-2024 від 15.04.2024 йому стало відомо про відновлення у 2022 році оперативно-розшукової справи “Розшук” щодо нього. При цьому позивач вважає, що чинне законодавство не передбачає можливості відновлення оперативно-розшукової справи після її закриття або знищення матеріалів, а тому такі дії відповідача є протиправними.
Також позивач вказує, що 12.09.2025 звернувся до відповідача зі скаргою, у якій просив припинити його державний, міждержавний та міжнародний розшук, закрити оперативно-розшукову справу та виключити інформацію про нього із відповідних інформаційних систем та розшукових обліків. Однак, як вважає позивач, відповідач не розглянув зазначене звернення у порядку, визначеному Законом України “Про звернення громадян”, чим допустив протиправну бездіяльність.
На думку позивача, подальше перебування його у розшукових базах та ведення щодо нього оперативно-розшукової справи порушує його права та свободи, а також суперечить вимогам Закону України “Про оперативно-розшукову діяльність” та принципу законності, закріпленому статтею 19 Конституції України.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Конституції України, Закону України “Про звернення громадян” та Закону України “Про оперативно-розшукову діяльність”.
З урахуванням вищенаведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Димарчук Т.М. від 17.11.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копію вказаної ухвали від 17.11.2025 відповідач одержав через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС 19.11.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, проте відзиву на позовну заяву до суду не подав.
Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою судді Димарчук Т.М. від 04.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
У зв`язку з відрахуванням з 23.03.2026 судді Димарчук Т.М. зі штату Волинського окружного адміністративного суду на підставі наказу голови суду від 25.02.2026 №02-07/4/26 та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 16.03.2026 №01-87/36/26 проведено повторний автоматизований розподіл справи №140/11800/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №140/11800/25 було визначено суддю Стецика Н.В.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Стецика Н.В. від 17.03.2026 прийнято дану адміністративну справу до провадження.
19.03.2026 до суду надійшов лист Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у Волинській області №36694-2026 від 19.03.2026, у якому зазначено, що вказане управління є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у Волинській області, не має статусу окремої юридичної особи та, на думку відповідача, не може виступати самостійним відповідачем у судових справах.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України, судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.
12.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до УКР ГУНП у Волинській області зі скаргою, у якій просив скасувати оперативно-розшукову справу щодо нього як незаконно відновлену, виключити відомості про нього з обліку осіб, які перебувають у розшуку та надати йому письмове обґрунтування правових підстав для відновлення розшуку від 20.07.2022, із зазначенням конкретних норм закону.
У вказаній скарзі позивач зазначав, що його місце перебування правоохоронним органам відоме, а тому, на його думку, відсутні підстави для подальшого ведення оперативно-розшукової справи та перебування його у розшуку. Також позивач вказував на незаконність відновлення у 2022 році оперативно-розшукової справи після знищення її матеріалів.
Листом від 28.10.2025 №159872-2025 УКР ГУНП у Волинській області надало позивачу письмову відповідь, у якій повідомило, що станом на 28.09.2011 було заведено кримінальну справу №02011112011500049001, 03.10.2011 її зупинено та винесено постанову про оголошення в розшук, а 04.10.2011 заведено оперативно-розшукову справу №42-11, яка у подальшому була закрита 19.10.2011 у зв`язку із розшуком підозрюваного. Також у листі зазначено, що після надходження 07.02.2013 ухвали Апеляційного суду Волинської області на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.09.2012 та за відсутності засудженого ОСОБА_1 за місцем проживання були наявні підстави для заведення 04.03.2013 оперативно-розшукової справи категорії “Розшук” та оголошення його у державний розшук. Відповідач також послався на статті 124, 129 Конституції України, статтю 9 Закону України “Про оперативно-розшукову діяльність”, зазначивши про обов`язковість виконання судового рішення та відсутність у працівників поліції повноважень самостійно приймати рішення щодо зняття особи з розшуку чи видалення інформації з відповідних обліків поліції. Приймаючи до уваги вищевикладене, відповідач наполегливо просив ОСОБА_1 особисто прибути на територію України з приводу вирішення своїх питань згідно чинного законодавства України.
Крім того, листом начальника УКР ГУНП у Волинській області від 15.04.2024 №1800/14/01-2024 повідомлено, що оперативно-розшукову справу “Розшук” щодо ОСОБА_1 було знищено у зв`язку із введенням воєнного стану та вимогами Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних установах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939, а 20.07.2022 після надходження до УКР ГУНП у Волинській області матеріалів (копія вироку та ухвали на 15 арк. в 1 прим.) з Луцького міськрайонного суду Волинської області оперативно-розшукову справу було відновлено.
Не погоджуючись із такою правовою поведінкою відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
З приводу доводів відповідача про те, що Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у Волинській області не може бути самостійним відповідачем у даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 4 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Із наведеного слідує, що визначальним для встановлення суб`єкта владних повноважень є не лише наявність статусу окремої юридичної особи, а насамперед здійснення суб`єктом публічно-владних управлінських функцій у спірних правовідносинах.
Судом установлено, що УКР ГУНП у Волинській області здійснювало розгляд звернення позивача та надавало відповідь у межах спірних правовідносин, що підтверджується листом, оформленим на офіційному бланку Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у Волинській області та підписаним заступником начальника цього управління. 
Отже, саме Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у Волинській області фактично реалізовувало владні управлінські функції щодо позивача та вчиняло дії, які є предметом оскарження у цій справі.
Сам по собі факт того, що УКР ГУНП у Волинській області є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у Волинській області та не має статусу окремої юридичної особи, не виключає можливості його участі у справі як відповідача у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки предметом судового контролю є саме здійснення владних управлінських функцій, а не виключно цивільна правосуб`єктність органу.
За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи не є самостійною та достатньою підставою для визнання Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у Волинській області неналежним відповідачем у даному спорі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Частиною першою статті 1 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР “Про звернення громадян” (далі - Закон №393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Як передбачено частинами 1, 3 статті 15 Закону України “Про звернення громадян” органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). 
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Відповідно до абзаців першого, шостого та сьомого частини 1 статті 19 цього Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача зі скаргою від 12.09.2025, у якій просив скасувати оперативно-розшукову справу щодо нього як незаконно відновлену, виключити відомості про нього з обліку осіб, які перебувають у розшуку та надати йому письмове обґрунтування правових підстав для відновлення розшуку від 20.07.2022, із зазначенням конкретних норм закону.
За результатами розгляду вказаного звернення УКР ГУНП у Волинській області листом від 28.10.2025 №159872-2025 надало позивачу письмову відповідь.
У відповіді зазначено підстави заведення оперативно-розшукової справи, обставини її відновлення після знищення матеріалів у 2022 році, а також мотиви відсутності підстав для припинення розшуку та виключення відомостей із відповідних обліків.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт розгляду звернення позивача та надання йому відповіді по суті порушених питань.
За таких обставин підстави для висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо нерозгляду звернення позивача від 12.09.2025 відсутні.
Доводи позивача фактично зводяться до незгоди із продовженням його перебування у розшуку та веденням оперативно-розшукової справи, однак зазначені питання вже були предметом судового розгляду, зокрема у справах №140/2146/21 та №140/15102/20, та отримали відповідну правову оцінку судами.
Рішеннями Волинського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 у справі №140/2146/21 та від 11.01.2022 у справі №140/15102/20, які набрали законної сили, встановлено відсутність правових підстав для припинення розшуку та закриття оперативно-розшукової справи щодо позивача.
Відповідно до частини першої статті 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Згідно з частиною першою статті 2 цього Кодексу завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виконання вироку - завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що набрав законної сили, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду про покарання, про відшкодування шкоди, про виправдання і звільнення з-під варти тощо та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.
Згідно зі статтею 2 Закону України від 18 лютого 1992 року №2135-XII “Про оперативно-розшукову діяльність” (далі - Закон №2135-XII) оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.
Частиною першою статті 6 Закону №2135-XII передбачено підстави для проведення оперативно-розшукової діяльності, зокрема, наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 8 Закону №2135-XII оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право, зокрема, звертатися у межах своїх повноважень із запитами до правоохоронних органів інших держав та міжнародних правоохоронних організацій відповідно до законодавства України, міжнародних договорів України, а також установчих актів та правил міжнародних правоохоронних організацій, членом яких є Україна. Прийняття рішення про проведення оперативно-розшукових заходів, подання та розгляд відповідних клопотань, проведення оперативно-розшукових заходів, фіксація та використання їх результатів, проведення цих заходів до постановлення ухвали слідчого судді та інші питання їх проведення регулюються згідно з положеннями глави 21 Кримінального процесуального кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, щодо мети проведення оперативно-розшукових заходів, суб`єкта ініціювання та проведення цих заходів, обґрунтування клопотання про їх проведення та підстав для його задоволення слідчим суддею, використання результатів оперативно-розшукових заходів та інших питань, обумовлених специфікою мети їх проведення. Прийняття рішень про проведення оперативно-розшукових заходів, які не потребують дозволу слідчого судді або рішення прокурора, здійснюється керівником відповідного оперативного підрозділу або його заступником з повідомленням про прийняте рішення прокурора.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2135-ХІІ у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що на особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, забороняється. Про заведення оперативно-розшукової справи виноситься постанова, яка затверджується начальником або уповноваженим заступником начальника органу Національної поліції або начальником відокремленого підрозділу територіального органу Національної поліції, підрозділу Національного антикорупційного бюро України, органу Служби безпеки України, Директором Державного бюро розслідувань або його уповноваженим заступником, керівником територіального органу або його уповноваженим заступником, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, розвідувального органу Міністерства оборони України, Служби зовнішньої розвідки України, оперативного підрозділу органів доходів і зборів, органу або установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. У постанові зазначаються місце та час її складання, посада особи, яка виносить постанову, її прізвище, підстава та мета заведення оперативно-розшукової справи. Про заведення оперативно-розшукової справи протягом доби письмово повідомляється прокурор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 9-1 Закону №2135-ХІІ ведення оперативно-розшукових справ здійснюється щодо невстановлених осіб, які готують вчинення кримінального правопорушення, а також осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання, - до їх встановлення або розшуку, але не більше строків давності притягнення до кримінальної відповідальності чи строків давності виконання обвинувального вироку.
Пунктом 1 статті 9-2 Закону №2135-ХІІ оперативно-розшукова справа повинна бути закрита у разі розшуку особи, яка переховувалася від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухилялася від відбування кримінального покарання, а також особи, яка безвісно відсутня.
Судом встановлено, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.05.2024 у справі №0308/1851/2012 відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Як слідує із цієї ухвали, судовим розглядом встановлено, що засуджений ОСОБА_1 із 04.03.2013 згідно постанови старшого оперуповноваженого УДСБЕЗ ОСОБА_2 перебуває у розшуку, тобто ухиляється від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.09.2012.
Вказане стверджується відповіддю начальника Управління карного розшуку ГУ НП у Волинській області № 1800/14/01-2024 від 15.04.2024, згідно якого у провадженні вказаної установи перебуває оперативно-розшукова справа, розпочата відносно особи, яка переховується від виконання вироку суду. На підставі Указу Президента України№ 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні” та п. 747 Порядку про організацію та забезпечення режиму секретності в державних установах органах місцевого самоврядування, на підприємствах в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, комісією підрозділу ОРС “Розшук” відносно ОСОБА_1 було знищено. 20.07.2022, у зв`язку із надходженням із Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріалів, відновлено ОРС “Розшук” відносно ОСОБА_1 .
За таких обставин, перебіг строків давності у даному кримінальному провадженні згідно положень ч. 3 ст. 80 Кримінального кодексу України зупинений і не підлягає обрахуванню до настання однієї із обставин, визначеної законом: з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.
Суд зазначив, що посилання сторони захисту на незаконність розшуку засудженого ОСОБА_1 у зв`язку із відмовою в екстрадиції останнього компетентними органами Королівства Данії не беруться до уваги судом, оскільки законність вказаного розшуку перевірявся Луцьким міськрайонним судом, про що 18.11.2019 постановлено відповідну ухвалу, окрім того, зазначені доводи, на думку суду, не спростовують наявність підстав для розшуку засудженого ОСОБА_1 згідно національного законодавства України.
Таким чином, судом у справі №0308/1851/2012 встановлено та матеріалами справи переконливо доведено, що засуджений ОСОБА_1 протягом тривалого часу ухиляється від виконання обвинувального вироку і відбування призначеного йому покарання, а тому строк давності виконання обвинувального вироку відносно нього застосований бути не може.
УКР ГУНП у Волинській області листом №174955-2025 від 27.11.2025 повідомило Волинський окружний адміністративний суд про те, що відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду від 17.09.2012, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 07.02.2013 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обрано покарання за ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 368 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та заведено оперативно-розшукову справу категорії “Розшук” №28/14/141-19 від 04.03.2013.
На даний час ОРС “Розшук” відносно ОСОБА_3 перебуває в провадженні ГУНП у Волинській області.
В ході проведення оперативно-розшукових заходів, було підтверджено інформацію про те, що ОСОБА_1 на даний час перебуває в Королівстві Данія, де влітку 2016 року одружився та отримав політичний притулок.
Одночасно проінформовано, що на адресу ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення від Комісії з контролю файлів Інтерполу, з якого слідує, що наявна інформація про фігуранта, яка зберігається в інформаційній системі Інтерполу, не відповідає обов`язку Інтерполу забезпечити ефективне співробітництво між органами поліції країн-учасників МОКП “в дусі Загальної декларації прав людини”, а тому Комісією було прийнято рішення видалити всю наявну інформацію відносно фігуранта та генеральний секретаріат Інтерполу виконав це рішення, чим фактично зняв його з міжнародного розшуку без подальшого переслідування, видаливши всі файли стосовно ОСОБА_3 .
Посилання позивача на те, що після встановлення його місцезнаходження у 2018 році подальший розшук автоматично втратив правові підстави, суд вважає необґрунтованими, оскільки сам по собі факт встановлення місця перебування особи за межами України та відмови іноземної держави у її екстрадиції не припиняє виконання обвинувального вироку суду та не свідчить про припинення правовідносин, пов`язаних із його виконанням.
Також суд зазначає, що оцінка достатності підстав для ведення чи відновлення оперативно-розшукової справи, правомірності підтримання особи у розшукових обліках, а також доцільності подальшого здійснення оперативно-розшукових заходів фактично стосується правовідносин, пов`язаних із виконанням обвинувального вироку та здійсненням оперативно-розшукової діяльності, які регулюються кримінальним процесуальним законодавством та спеціальним законодавством у сфері оперативно-розшукової діяльності.
Твердження позивача про те, що Закон України “Про оперативно-розшукову діяльність” не передбачає можливості “вічного розшуку” особи, місцезнаходження якої відоме, не спростовує висновків суду, оскільки питання припинення розшуку та закриття оперативно-розшукової справи не може вирішуватися виключно з підстав встановлення місця перебування особи за межами України без урахування обставин виконання обвинувального вироку суду.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо нерозгляду звернення позивача від 12.09.2025, а наведені у позові доводи не спростовують правомірності дій відповідача та не свідчать про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, а сторонами не понесено судових витрат, питання їх розподілу судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 11).

Суддя Н. В. Стецик