Справа № 420/7190/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №213050038120 від 17.02.2026 року про відмову в призначенні пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2026 про призначення йому пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 10.08.1979 року та період проходження військової служби з 05.05.1980 по 03.06.1982 згідно військового квитка від 14.04.1980 НОМЕР_3 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою відмови для призначення йому пенсії за віком стало те, що до страхового стажу не зараховано: всі періоди роботи з трудової книжки НОМЕР_4 від 10.08.1979 року, оскільки ім`я заявника рос. ОСОБА_2 не відповідає даним паспорту рос. Игор; період проходження військової служби з 05.05.1980 по 03.06.1982 згідно військового квитка від 14.04.1980 НОМЕР_3 , оскільки у військовому квитку ім`я заявника рос. ОСОБА_2 не відповідає даним паспорту рос. Игор.
Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №213050038120 від 17.02.2026 про відмову у призначені пенсії за віком протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що на нього не може буде покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, а тому він не може мати негативні наслідки за неправильність, неточність або неповноту внесених до моєї трудової книжки відомостей. Відтак, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову в зарахуванні певних періодів до страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту.
Ухвалою суду від 23.03.2026 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу встановлено десятиденний строк для усунення недоліків адміністративного позову.
03.04.2026 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, якою недоліки позовної заяви було усунуто шляхом наданням до суду примірника додатків до адміністративного позову для Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Ухвалою суду від 15.04.2026 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою суду від 15.04.2026 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії документів, з якими ОСОБА_1 звернувся за призначенням пенсії. 
23.04.2026 року до суду за допомогою підсистеми “Електронний суд” надійшов відзив на адміністративний позов від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
У відзиві на адміністративний позов відповідач позов не визнав, зазначивши, що трудова книжка позивача НОМЕР_2 від 10.08.1979 заповнена з порушенням вимог Інструкцій. Водночас, неналежне заповнення трудової книжки не позбавляє особу права на зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу. Чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці. Відповідач зауважив, що позивача було повідомлено про необхідність надання уточнюючих довідок з посиланнями на первинні документи для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки та проходження військової служби згідно з військовим квитком. Проте, жодних допустимих доказів, передбачених п. 3 Порядку № 637 Позивачем під час звернення за призначенням пенсії надано не було.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, на переконання відповідача, позовні вимоги є безпідставним та такими що суперечать нормам діючого законодавства.
24.04.2026 року до суду надійшли витребувані ухвалою суду від 15.04.2026 року матеріали з пенсійної справи позивача.
Відповідь на відзив, інші заяви та клопотання до суду не надходили.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
09.02.2026 року позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058- ІV.
Згідно з розпискою-повідомленням від 09.02.2026 року до заяви про призначення пенсії були додані: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, витяг з реєстру страхувальників, витяг з реєстру страхувальників (відомість про трудову діяльність), військовий квиток, трудову книжку.
17.02.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від №213050038120 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Підставою для відмови визначено відсутність необхідного страхового стажу 22 роки для призначення пенсії.
Так, в оскаржуваному рішенні зазначено наступне:
«Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- всі періоди з трудової книжки НОМЕР_5 від 10.08.1979 року, оскільки ім`я заявника рос. ОСОБА_2 не відповідає даним паспорту рос. Игор;
- період проходження військової служби з 05.05.1980 по 03.06.1982 згідно військового квитка від 14.04.1980 НОМЕР_3 , оскільки у військовому квитку ім`я заявника рос. ОСОБА_2 не відповідає даним паспорту рос. Игор.
Для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів необхідно надати уточнюючи довідки з посиланням на первинні документи та у разі необхідності довідки про реорганізацію підприємств.».
Не погодившись з таким рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спірні правовідносини регулюються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України “Про пенсійне забезпечення”, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 20.06.1974 року № 162; Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 р. № 58.
Згідно зі ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пп. 1.7, 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон).
Як встановлено судом, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком по досягненню ним 60 років, а саме у 63 роки 10 місяців.
Тобто, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV необхідний страховий стаж для призначення йому пенсії за віком становить 29 років.
З оскаржуваного рішення слідує, що відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем не зараховано страховий стаж відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 10.08.1979 р. та згідно з військовим квитком НОМЕР_3 , оскільки ім`я рос. ОСОБА_2 не відповідає даним паспорту рос. Игор.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана - на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.
Довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються для підтвердження трудового стажу лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Станом на час заповнення трудової книжки НОМЕР_2 від 10.08.1979 року вперше загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція № 162).
Згідно п.п. 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудової діяльності робітників та службовців.
Пунктом 2.1 Інструкції №162 визначено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, біля яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.
Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні – в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма N Т -2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п.2.4. Інструкції №162).
У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції №162).
Відповідно до п. 2.10 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
Зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані (п. 2.12 Інструкції №162)..
Суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), з прийняттям якої Інструкція №162 не застосовується.
Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. (Постановою від 27.04.1993 №301 Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” затверджено зразок бланку трудової книжки). Отже законодавством продовжено використання бланку попереднього зразка та Інструкцією №58 припинено застосування Інструкції 162.
При цьому, суд звертає увагу, що в Інструкції №58 закріплені аналогічні вимоги, що були викладені у попередній Інструкції №162.
Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.
Відповідачем зауважено, що періоди роботи відповідача згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.08.1979 року не зараховано до страхового стажу, оскільки ім`я російською не відповідає паспортним даним.
Дослідивши копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що на першій сторінці зазначено ПІБ працівника – « ОСОБА_3 ».
Згідно копії паспорту НОМЕР_6 , наявної в матеріалах справи, ПІБ позивача зазначений на першій сторінці - ОСОБА_1 , надругій сторінці – ОСОБА_3 ».
При цьому, запис у паспорті громадянина України, копія якого подана разом з заявою про призначення пенсії до пенсійного органу та до суду, зроблений 07.12.1998 року.
У свою чергу, перше заповнення трудової книжки позивача відбулось 10.08.1979 року (графа “дата заповнення”).
Суд зазначає, що станом на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії діючим є зразок бланка, технічного опису та порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302.
Згідно пункту 127 вказаного Порядку у паспорті складові імені “прізвище” та “власне ім`я”, а також місце народження особи зазначаються українською мовою та латинськими літерами відповідно до правил транслітерації або документів, зазначених в абзаці двадцятому пункту 14 цього Порядку. Складова імені “по батькові” зазначається українською мовою.
Між тим, до затвердження вказаного Порядку діяло Положення про паспорт громадянина України, затверджене Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII (далі - Положення № 2503-XII), відповідно до якого бланки паспортів виготовлялись у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно додатку до цього Положення “Опис паспорта громадянина України” на першій сторінці паспорта у верхній частині українською,російською та англійською мовами відтиснуто слово "Україна", посередині - Державний герб України, а у нижній - українською, російською та англійською мовами - слова "Паспорт громадянина України". На другій сторінці паспорта у верхній частині відведено місце для фотокартки власника паспорта (розміром 35 х 45 міліметрів). Нижче - відомості українською мовою про прізвище, ім`я та по батькові, стать, дату і місце народження, дату видачі і орган, що видав паспорт, а також підписи посадової особи та власника паспорта. Записи засвідчуються гербовою мастиковою печаткою, і після цього сторінка заклеюється плівкою. На третій сторінці паспорта - відомості російською мовою про прізвище, ім`я та по батькові, стать, дату і місце народження, дату видачі і орган, що видав паспорт, а також підписи посадової особи та власника паспорта, засвідчені гербовою мастиковою печаткою.
Згідно Положення про паспортну систему СРСР, затвердженого постановою Радою міністрів СРСР від 28.08.1974 року №677, що діяло на момент видачі трудової книжки серії НОМЕР_2 , паспорти виготовлялись за єдиним для СРСР зразком російською мовою та мовою відповідної союзної республіки, а для автономних республік, автономних областей, автономних округів також мовою відповідних автономної республіки, автономної області, автономний округ.
З огляду на те, що при отриманні нового паспорта заявник здає паспорт, який подавався для обміну, подання позивачем паспорту, на підставі якого заповнювалась її трудова книжка, є неможливим.
Суд зазначає, що вказане на першій сторінці трудової книжки ім`я позивача “ ОСОБА_2 ” (російською) співпадає з його паспортними даними, де українською ім`я вказано “ ОСОБА_4 ”.
При цьому, відомості про працівника внесені у трудову книжку на підставі даних паспорту російською мовою, що відповідає Інструкції №162, зокрема п. 2.1.
Суд зауважує, що ім`я, по батькові та прізвище позивача, дата його народження, які зазначені в трудовій книжці повністю збігаються з його ім`ям, по батькові, прізвищем та датою народження за паспортом громадянина України, тому в даному випадку у суду відсутні сумніви щодо приналежності цієї трудової книжки позивачу, що виключає необхідність встановлення факту приналежності цього документа позивачу у судовому порядку.
Суд зауважує, що трудова книжка містить всю необхідну інформацію про роботу позивача, а саме про дати прийняття на роботу та звільнення з неї, назви посад, тобто про періоди зайнятості позивача на відповідних роботах, а також про підстави внесення відповідних записів.
Достовірність внесеної інформації підтверджена підписами уповноважених осіб роботодавців, які скріплені печатками підприємств, тому у суду відсутні будь-які підстави для сумніву в достовірності внесених до трудової книжки даних.
Однак, недотримання роботодавцем порядку ведення трудової книжки не може ставитися в провину власнику трудової книжки та позбавляти її права на соціальний захист. Окремі недоліки та неточності, наявні в трудовій книжці, не залежали та не залежать від волевиявлення позивача.
Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року в справі №677/277/17 висловлено правову позицію, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Суд також враховує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби згідно військового квитка від 14.04.1980 НОМЕР_3 , суд зазначає наступне.
Як вбачається зі спірного рішення, позивачу не зарахований цей період з тих же підстав що й період роботи відповідно до трудової книжки, а саме невідповідності ім`я заявника рос. Игорь даним паспорту рос. Игор.
Згідно пункту «в» частини третьої статті 56 Закону України 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до п. 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, зокрема військові квитки.
На підтвердження періоду проходження військової служби позивачем до пенсійного органу було надано копію військового квитка серії НОМЕР_3 від 14.04.1980 року. 
Також запис про службу в армії міститься у трудовій книжці позивача (запис №5).
Як вбачається зі спірного рішення, позивачу не зарахований цей період з тих же підстав що й період роботи відповідно до трудової книжки, а саме невідповідності ім`я заявника рос. Игорь даним паспорту рос. Игор.
З матеріалів справи шляхом співставлення інших документів позивача, враховуючи трудову книжку позивача, а також відповідність ім`я позивача російською, що зазначено у військовому квитку, імені позивача українською, що зазначено у паспорті позивача, судом встановлено належність військового квитка серії НОМЕР_3 від 14.04.1980 року саме позивачу.
При цьому, суд зазначає, що позивач не несе відповідальності за заповнення військового квитка, а вказана пенсійним органом невідповідність не стосується дат, періодів служби або інших даних, що впливають на обчислення стажу.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а
Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.18 р. в справі № 687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
З огляду на наведене рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 17.02.2026 року № 213050038120 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є невмотивованим та необґрунтованим, оскільки прийняте без належної оцінки усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим це рішення суд визнає протиправним, як таке, що не відповідає критерію, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, та скасовує його у зв`язку з цим.
Що стосується зобов`язальної позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 10.08.1979 року та період проходження військової служби з 05.05.1980 по 03.06.1982 згідно військового квитка від 14.04.1980 НОМЕР_3 , суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що записи щодо не зарахованих періодів трудової діяльності позивача згідно трудової книжки здійснені чітко та без виправлень із зазначенням номерів та дат наказів про прийняття та звільнення, проставленням печаток підприємств та підписів відповідальних осіб. Зауваження у спірному рішенні щодо правильності заповнення трудової книжки саме щодо періодів роботи відсутні, також відсутні буд-які зауваження щодо періоду проходження позивачем військової служби.
Таким чином, з огляду на те, що записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, підтверджено періоди роботи позивача, а записами військового квитка від 14.04.1980 НОМЕР_3 – періоди проходження військової служби, які відповідно до норм діючого законодавства мають бути зараховані до страхового стажу особи, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховані до страхового стажу позивача вищевказані періоди.
З урахуванням наведених обставин справи, задля належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.08.1979 року, період проходження військової служби з 05.05.1980 по 03.06.1982 згідно військового квитка від 14.04.1980 НОМЕР_3 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2026 про призначення йому пенсії за віком.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) і “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бендерський проти України” від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Отже, у відповідності положень ст. 139 КАС України, суд здійснює розподіл судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №213050038120 від 17.02.2026 року про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.08.1979 року, період проходження військової служби з 05.05.1980 по 03.06.1982 згідно військового квитка від 14.04.1980 НОМЕР_3 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2026 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. та 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук