Справа № 758/19615/25 
Категорія 75 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання   Сідько І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» про визнання трудових відносин припиненими,
У С Т А Н О В И В :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 03.06.2024 працював у ТОВ «БК КРБ» на посаді машиніста екскаватора (Наказ від 31.05.2024), про що свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особу наявні в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідки форми ОК-5, ОК-7), відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.
За час роботи, а саме до березня 2025 року, роботодавцем виплачувалася заробітна плата, майже на початку року почались проблеми з оплатою праці і позивач був вимушений шукати інше місце роботи. ОСОБА_1 зазначає, що 01.10.2025 листом відправлено на адресу місцезнаходження ТОВ «БК КРБ» заяву про звільнення за власним бажанням, що підтверджується копією заяви та поштового відправлення. 21.10.2025 поштове відправлення на юридичну адресу ТОВ «БК КРБ» повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Позивач вважає незаконною бездіяльність ТОВ «БК КРБ» щодо припинення з ним трудових відносин а тому звернувся до суду.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Від відповідача на адресу Подільського районного суду м. Києва відзиву на позовну заяву не надходило.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач з 03.06.2024 працював у ТОВ «БК КРБ» на посаді машиніста екскаватора, про що свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особу наявні в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідки форми ОК-5, ОК-7), відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.
За час роботи, а саме до березня 2025 року, роботодавцем позивачу виплачувалася заробітна плата, сплачувалися передбачені чинним законодавством податки та обов`язкові платежі.
Згідно частини 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
01.10.2025 ОСОБА_1 листом направив на адресу місцезнаходження ТОВ «БК КРБ» заяву про звільнення за власним бажанням, що підтверджується копією заяви та поштового відправлення. 
21.10.2025 поштове відправлення, скероване на юридичну адресу ТОВ «БК КРБ», повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 43Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Згідно статті 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбаченого частиною першою статті 36 КЗпП України.
Частиною другою статті 8 Конституції України закріплено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-7 та Форма ОК-5) ТОВ «БК КРБ» здійснювало відрахування обов`язкових страхових платежів за ОСОБА_1 .
Враховуючи те, що трудові відносини між сторонами фактично відсутні, але процедура припинення таких відповідно до законодавства України не виконана, наявне порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, відповідачем обставини порушення такого права не спростовані, а тому суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» про визнання трудових відносин припиненими слід задовольнити. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» про визнання трудових відносин припиненими - задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК КРБ» у зв`язку зі звільненням з 15.10.2025 за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;
- відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БК КБР», місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 43, код ЄДРПОУ 40990651.

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ