ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/9261/25 
№ провадження 2/646/1288/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі 
головуючої судді Іщенко О. В., 
секретар судового засідання Петренко А. О., 
учасники справи: 
представник позивача Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» Іващенко І. О.,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку заочного розгляду справи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» в особі представника Іващенко Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» в особі представника Іващенко І. О. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованість за кредитним договором № 22036000318042 від 13 березня 2020 року у розмірі 166 083,77 гривень, з яких: 112 086,76 гривень - залишок простроченого кредиту, 2,71 гривень - залишок прострочених відсотків, 53 994,30 гривень - залишок прострочених комісій.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13 березня 2020 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22036000318042, який складається з публічної частини договору, яким є універсальний договір банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у Акціонерному товаристві «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» із змінами та доповненнями, затверджений банком та розміщений на офіційному сайті www.creditdnepr.com.ua, та індивідуальної частини, якою є кредитний договір.
Відповідно до умов вказаного вище кредитного договору: сума/валюта виданого кредиту - 122 264,00 гривень; строк користування кредитом - 60 місяців; кінцева дата погашення кредиту - 13.03.2025; цільове призначення - на споживчі потреби; процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних; процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0 % річних; щомісячна комісія за обслуговування кредиту - з 13.03.2020 по 12.07.2021 - 3,0 % від суми кредиту, з 13.07.2021 по 12.10.2024 - 1,5 % від суми кредиту, з 13.01.2024 по 13.03.2025 - 0,925 % від суми кредиту.
Також, 13 березня 2020 року відповідачем було підписано заяву-згоду на укладення універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб та договір добровільного страхування життя клієнтів № ВР-22036000318042.
22 жовтня 2022 року після завершення встановлених банком кредитних канікул між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1/21102022 до кредитного договору № 22036000318042 від 13 березня 2020 року, за умовами якої сторони підтвердили, що станом на дату підписання додаткової угоди сума загальної заборгованості становить 119 987,24 гривень та складається з: 94 140,97 гривень - строкова заборгованість за кредитом, 2 640,76 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 0,02 гривень - строкова заборгованість за процентами, 0,40 гривень - прострочена заборгованість за процентами, 23 205,09 гривень - прострочена заборгованість за комісією.
Окрім того, сторони домовились внести зміни до кредитного договору, а саме: всю заборгованість за процентами та комісією погасити за рахунок збільшення строкової заборгованості за кредитом, яка у подальшому підлягає погашенню в межах графіку вказаного у пункті 3 цієї додаткової угоди; перенести терміни оплати простроченої заборгованості за кредитом, вказаної у пункті 1 цієї додаткової угоди, у зв`язку з чим відповідна сума заборгованості за кредитом стає строковою заборгованістю та підлягає погашенню в межах графіку, вказаного у пункті 3 цієї додаткової угоди; продовжити строк кредитування на 84 місяці від останньої визначеної графіком платежів дати платежу за кредитним договором, що передує даті укладення цієї додаткової угоди, та встановити нову кінцеву дату повернення кредиту - 13.10.2029; встановити новий розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме 1,5 % від суми заборгованості за кредитом, визначеної за наслідком застосування умов цієї додаткової угоди та зазначеної у пункті 3 цієї додаткової угоди.
Як зазначає позивач, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі - надав позичальнику у строкове користування кредитні кошти, а відповідач, у свою чергу, умов кредитного договору не виконав, внаслідок чого станом на 29 серпня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 166 083,77 гривень, яка складається з: залишку простроченого кредиту у сумі 112 086,76 гривень, залишку прострочених відсотків у сумі 2,71 гривень, залишку прострочених комісій у сумі 53 994,30 гривень.
18 липня 2025 року на адресу відповідача було направлено вимогу про погашення заборгованості, однак, станом на день подання позову заборгованість погашено не було.
Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 15, 16, 525, 516, 536, 610, 611, 629, 1049, 1050 та 1054 Цивільного кодексу України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 22036000318042 від 13 березня 2020 року у розмірі 166 083,77 гривень, яка складається з: залишку простроченого кредиту у сумі 112 086,76 гривень, залишку прострочених відсотків у сумі 2,71 гривень, залишку прострочених комісій у сумі 53 994,30 гривень, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судові засідання представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином; засобами системи «Електронний суд» надав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв/клопотань до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, постановив розглядати справу у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
13 березня 2020 року ОСОБА_1 власноручно підписав заяву-згоду № 1137586 на укладання універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, якою акцептував публічну пропозицію Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на укладання універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у Акціонерному товаристві «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» із змінами та доповненнями, яка розмішена на веб-сайті банку www.creditdnepr.com.ua.
У той же день між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було укладено кредитний договір № 22036000318042.
Відповідно до пункту 1.1. вказаного вище договору банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі. 
Згідно із пунктом 1.2. договору банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту - 122 264,00 гривень; строк користування - 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту - 13.03.2025; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 13.03.2020 по 12.07.2021 - 3 % від суми кредиту, з 13.07.2021 по 12.10.2022 - 2,5 % від суми кредиту, з 13.10.2022 по 12.01.2024 - 1,5 % від суми кредиту, з 13.01.2024 по 13.03.2025 - 0,925 % від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом - 0,001 % річних, на прострочену заборгованість - 56,0 % річних; кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта НОМЕР_1 , відкритий у Акціонерному товаристві «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».
У розділі 4 договору сторони погодили графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором.
Окрім того, 13 березня 2020 року ОСОБА_1 власноручно підписав паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою, Top-Up І зі страховкою (3-500)», згідно із яким основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредит готівкою; сума/ліміт кредиту - 122 264,00 гривень; строк кредитування - 60 місяців.
У якості інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: процентна ставка, відсотків річних - 0,001 %; тип процентної ставки - фіксована; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 1 по 15 місяці - 3 667,92 гривень, з 16 по 30 місяць - 3056,60 гривень, з 31 по 45 місяць - 1 833,96 гривень, з 46 по 60 місяць - 1 130,94 гривень.
Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту «Кредит готівкою, Top-Up І зі страховкою (3-500)», є актуальною та зберігає чинність протягом 30 днів з 13 березня 2020 року.
На підтвердження погодження з відповідачем умов кредитування позивачем надано універсальний договір банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у Акціонерному товаристві «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», затверджений протоколом Комітету з бізнесу фізичних осіб Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» № 11.2 від 26 лютого 2020 року.
Інформація про перерахування відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору № 22036000318042 від 13 березня 2020 року, а також про подальший рух коштів за кредитом міститься у виписці по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на ім`я ОСОБА_1 , за період з 13.03.2020 по 29.08.2025.
21 жовтня 20222 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було укладено додаткову угоду № 1/21102022 до кредитного договору № 22036000318042 від 13 березня 2020 року.
У пункті 1 вказаної вище додаткової угоди сторони підтвердили, що станом на дату підписання цієї угоди сума загальної заборгованості клієнта за кредитним договором становить 119 987,24 гривень та складається з наступних сум: 94 140,97 гривень - строкова заборгованість за кредитом, 2 640,76 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 0,02 гривень - строкова заборгованість за процентами, 0,40 гривень - прострочена заборгованість за процентами, 23 205,09 гривень - прострочена заборгованість за комісією.
У пункті 2 додаткової угоди сторони домовились внести наступні зміни до кредитного договору: а) всю заборгованість за процентами і комісією, вказану у пункті 1 цієї додаткової угоди, погасити за рахунок збільшення строкової заборгованості за кредитом, яка у подальшому підлягає погашенню в межах графіку, вказаного у пункті 3 цієї додаткової угоди; б) перенести терміни оплати простроченої заборгованості за кредитом, вказаної у пункті 1 цієї додаткової угоди, у зв`язку з чим відповідна сума заборгованості за кредитом стає строковою заборгованістю та підлягає погашенню у межах графіку, вказаного у пункті 3 цієї додаткової угоди; в) продовжити строк кредитування на 84 місяці від останньої визначеної графіком платежів дати платежу за кредитним договором, що передує даті укладення цієї додаткової угоди та зазначеної у пункті 3 цієї додаткової угоди; г) встановити новий розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме 1,5 % від суми заборгованості за кредитом, визначеної за наслідком застосування умов цієї додаткової угоди та зазначеної у пункті 3 цієї додаткової угоди.
Згідно із складеним позивачем розрахунком заборгованості, станом на 29 серпня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 22036000318042 від 13 березня 2020 року становить 166 083,77 гривень та складається з: залишку простроченого кредиту у сумі 112 086,76 гривень, залишку прострочених відсотків у сумі 2,71 гривень та залишку прострочених комісій у сумі 53 994,30 гривень.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи спірні правовідносини виникли між кредитодавцем - Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та споживачем банківських послуг - фізичною особою ОСОБА_1 .
Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);  інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 22036000318042 від 13 березня 2020 року у розмірі 166 083,77 гривень, яка складається з: залишку простроченого кредиту у сумі 112 086,76 гривень, залишку прострочених відсотків у сумі 2,71 гривень, залишку прострочених комісій у сумі 53994,30 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідача, зокрема, тим, що відповідач 13 березня 2020 року власноручно підписав кредитний договір № 22036000318042, чим підтвердив свою згоду з його умовами та взяв на себе зобов`язання належним чином їх виконувати. Окрім того, 21 жовтня 2022 року відповідач власноручно підписав додаткову угоду № 1/21102022 до зазначеного кредитного договору, погодившись із внесеними змінами до умов кредитування та зобов`язавшись їх виконувати.
Судом встановлено, що 13 березня 2020 року ОСОБА_1 власноручно підписав кредитний договір № 22036000318042, за умовами якого сума кредиту становить 122 264,00 гривень.
З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у Акціонерному товаристві «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що 13 березня 2020 року на рахунок було зараховано грошові кошти у розмірі 122 264,00 гривень. У подальшому відповідач систематично вносив грошові кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості.
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Суд ураховує, що виписка по особовому рахунку, надана позивачем, є первинним бухгалтерським документом, містить відомості про дату та зміст проведених банківських операцій, рух коштів за рахунком відповідача, суми зарахувань та погашень, а відтак є належним підтвердженням факту видачі кредитних коштів та їх подальшого часткового повернення.
З інформації, що міститься у зазначеній виписці, убачається, що після укладення кредитного договору 13 березня 2020 року на рахунок відповідача були фактично перераховані кредитні кошти у сумі 122 264,00 гривень.
Окрім того, виписка містить дані про регулярне внесення відповідачем платежів у рахунок погашення заборгованості, що об`єктивно підтверджує не лише факт отримання кредиту, а й усвідомлення відповідачем наявності зобов`язань за кредитним договором та їх часткове виконання.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач фактично отримав кредитні кошти за кредитним договором № 22036000318042 від 13 березня 2020 року та частково виконував взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення шляхом внесення платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості.
У розділі 1 кредитного договору № 22036000318042 від 13 березня 2020 року сторони погодили, що строк кредитування - 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту - 13 березня 2025 року.
У додатковій угоді № 1/21102022 від 21 жовтня 2022 року сторони погодили продовжити строк кредитування на 84 місяці від останньої визначеної графіком платежів дати платежу за кредитним договором, що передує даті укладення цієї додаткової угоди, та встановити кінцеву дату повернення кредиту 13.10.2029.
Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
18 липня 2025 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору, у якому зазначив загальний розмір заборгованості, що підлягає сплаті, підстави її виникнення, а також запропонував погасити наявну заборгованість.
Отже, позивачем дотримано передбачений умовами договору та вимогами частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» порядок дострокового пред`явлення вимоги про повернення кредиту.
Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за простроченою комісією та її розміру суд зазначає таке.
У пункті 1.2. кредитного договору № 22036000318042 від 13 березня 2020 року зазначено, зокрема, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 13.03.2020 по 12.07.2021 - 3 % від суми кредиту, з 13.07.2021 по 12.10.2022 - 2,5 % від суми кредиту, з 13.10.2022 по 12.01.2024 - 1,5 % від суми кредиту, з 13.01.2024 по 13.03.2025 - 0,925 % від суми кредиту.
Як встановлено із наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 22036000318042 від 13 березня 2020 року складається, зокрема, з залишку прострочених комісій у сумі 53 994,30 гривень.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За пунктом 4) частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4) частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно із частиною першою та частиною другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини першої та частини другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів даної справи не убачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням; у кредитному договорі № 22036000318042 від 13 березня 2020 року та додатковій угоді № 1/21102022 від 21 жовтня 2022 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, комісія за обслуговування основної картки).
Ураховуючи те, що Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» не зазначено та не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, комісія за обслуговування основної картки) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Також суд ураховує, що 18 липня 2025 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення кредиту, у якій, зокрема, зазначено про необхідність сплати заборгованість за простроченими комісіями у розмірі 50 394,68 гривень.
Водночас, із наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що нарахування комісій здійснювалось і після пред`явлення зазначеної вимоги, а саме: 13 серпня 2025 року у розмірі 1 799,81 гривень та 18 серпня 2025 року у розмірі 1 799,81 гривень.
За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Після пред`явлення 18 липня 2025 року вимоги про дострокове повернення кредиту кредитні правовідносини в частині користування кредитними коштами фактично трансформувались у зобов`язання з повернення всієї суми боргу, визначеної кредитором, у зв`язку з чим припинилось право кредитодавця на подальше нарахування передбачених договором платежів, зокрема, комісій.
Отже, нарахування позивачем заборгованості зі сплати комісії після 18 липня 2025 року, а саме 13 серпня 2025 року та 18 серпня 2025 року, є таким, що здійснене поза межами строку кредитування та після зміни характеру зобов`язання, а тому не ґрунтується на вимогах закону і умовах договору.
Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна заява в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими комісіями задоволенню не підлягає.
Окрім того, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач станом на 21 жовтня 2022 року мав заборгованість за кредитним договором № 22036000318042 від 13 березня 2020 року у розмірі 119 987,24 гривень, яка складалась з: строкової заборгованості за кредитом у сумі 94 140,97 гривень, простроченої заборгованості за кредитом у сумі 2 640,76 гривень, строкової заборгованості за процентами у сумі 0,02 гривень, простроченої заборгованості за процентами у сумі 0,40 гривень та простроченої заборгованості за комісією у сумі 23 205,09 гривень.
У пункті 2 додаткової угоди № 1/21102022 до кредитного договору № 22036000318042 від 13 березня 2020 року, яка була підписана Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 21 жовтня 2022 року, сторони домовились всю заборгованість за процентами та комісією погасити в рахунок збільшення строкової заборгованості за кредитом.
Згідно із розрахунком заборгованості станом на 29 серпня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за залишком простроченого кредиту становить 112 086,76 гривень.
21 жовтня 2022 року відповідно до умов додаткової угоди № 1/21102022 від 21 жовтня 2022 року до залишку простроченого кредиту у сумі 96 781,73 гривень було додано заборгованість у розмірі 25 846,27 гривень, яка складалась з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 2 640,76 гривень, строкової заборгованості за процентами у сумі 0,02 гривень, простроченої заборгованості за процентами у сумі 0,40 гривень та простроченої заборгованості за комісією у сумі 23 205,09 гривень.
Як було зазначено вище, оскільки умови кредитного договору щодо встановлення та нарахування комісії є нікчемними, такі умови не породжують правових наслідків для сторін з моменту укладення договору. 
Відповідно, заборгованість за комісією у сумі 23 205,09 гривень не могла бути предметом реструктуризації, капіталізації чи включення до складу основного боргу за кредитом.
Незважаючи на укладення сторонами додаткової угоди № 1/21102022 від 21 жовтня 2022 року, включення зазначеної суми комісії до тіла кредиту не змінює її правової природи та не легалізує нікчемну умову договору. 
Фактично позивачем було здійснено штучне збільшення суми основного боргу шляхом приєднання до нього платежів, які не підлягали нарахуванню та сплаті.
За таких обставин суд дійшов висновку, що сума комісії у розмірі 23 205,09 гривень, яка була включена до залишку кредитної заборгованості, не підлягає урахуванню при визначенні дійсного розміру заборгованості відповідача, а тому не може бути стягнута як частина тіла кредиту. 
Окрім того, як убачається із розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 у період з 13 березня 2020 року по 29 серпня 2025 року було погашено комісій у розмірі 36 024,65 гривень та прострочених комісій - 75 676,16 гривень.
Ураховуючи нікчемність положень кредитного договору № 22036000318042 від 13 березня 2020 року в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про необхідність зменшення суми заявленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту - 112 086,76 гривень на 134 905,90 гривень, а саме: 23 205,09 гривень - простроченої заборгованості за комісією, яка була включена позивачем до складу простроченого кредиту на підставі додаткової угоди № 1/21102022 від 21 жовтня 2022 року, а також 111 700,81 гривень - коштів, фактично сплачених відповідачем та неправомірно зарахованих позивачем у рахунок погашення комісії.
Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися на суму основного боргу з урахуванням включених до нього комісій, суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками.
Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.
Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22036000318042 від 13 березня 2020 року у розмірі 166 083,77 гривень - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено 20 квітня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», ЄДРПОУ: 14352406, місцезнаходження: вулиця Жилянська, будинок 32, місто Київ, 01033; номер телефона: +3800507700, email: info@creditdnepr.com;
Представник позивача: Іващенко Ірина Олександрівна, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: вулиця Жилянська, будинок 32, місто Київ, 01033; номер телефона: НОМЕР_4 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Вдповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Іщенко