Справа № 944/1621/26
Провадження №3/944/1047/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2026 року	м.Яворів 	

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Колтун Ю.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
в с т а н о в и в:
21.03.2026 о 17 год. 30 хв. в с.Вороців по вул.Б.Хмельницького,12, водій ОСОБА_1 керував скутером марки «Honda Dio», без номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою пристрою «Drager Alcotest», тест 2227, результат 1,03 проміле. Водія відсторонено від керування транспортним засобом. Чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, 21.03.2026 о 17 год. 30 хв. в с.Вороців по вул.Б.Хмельницького,12, водій ОСОБА_1 керував скутером марки «Honda Dio», без номерного знаку, без мотошолому та немаючи права керування транспортним засобом. Дане правопорушення вчинив повторно протягом року. Постанова серії ЕНА – 5129593 від 03.07.2025 Чим порушив п.2.1а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст 126 КУпАП. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце такого шляхом надсилання повістки на адресу, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення. Причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. 
Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
При цьому суддею зауважується, що ОСОБА_1 в тому числі, мав об`єктивну можливість особисто або через представника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, та не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення, однак такими своїми правами останній не скористався.
За таких обставин, суддя вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності, за наявними в справі матеріалами.
Постановою судді Яворівського районного суду Львівської області Колтуна Ю.М. від 04.05.2026 матеріали справ про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі ст. 36 КУпАП об`єднано в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі №944/1621/26.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП зокрема є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами".
Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом ; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами ; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підп."а" п.2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги Правил дорожнього руху ОСОБА_1 дотримано не було.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ч.7 глави 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ України за № 1452/735 від 09.11.2015 - установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
На переконання суду, вина правопорушника підтверджується:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №620644 від 21.03.2026 окрім іншого, протокол містять виклад суті адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , виходячи з характеру вчинених дій; де у поясненнях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено: «їхав перекривати воду»;
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №620661 від 21.03.2026 окрім іншого, протокол містять виклад суті адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , виходячи з характеру вчинених дій; де у поясненнях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено: «їхав воду виключити»;
-довідкою з інформаційного порталу органів Національної поліції, підсистеми «Пошук посвідчення водія» відповідно до якої встановлено, що відсутні відомості щодо отримання посвідчення водія ОСОБА_1 ;
-тестом з використанням технічного засобу «Drager Alcotest» №2227 за результатом якого  ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 1,03 проміле; 
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де зазначено, що з результатом огляду на стан сп`яніння  ОСОБА_1 згоден та засвідчив згоду своїм підписом; 
-направленнями на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування пі впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
-даними відеофайлів, із нагрудної камери спостереження поліцейського, що містяться на оптичному диску в матеріалах справи, з яких зокрема вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом. Вказані відеозаписи узгоджується з іншими наявними у справі доказами.
А також іншими доказами наявними у матеріалах справи.
Зазначені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП є повними, такими, що доповнюють одне одного, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст.251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.
Суд вважає, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.5 ст.126, ч. 1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нових правопорушень.
Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
З врахуванням вищенаведеного, суддя дійшов висновку, що до ОСОБА_1 з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, доцільним буде обрати стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, за якою він притягається до адміністративної відповідальності у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу.
Дане стягнення буде достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи на яку накладено адміністративне стягнення, стягується судовий збір в розмірі 665,6 грн.
Керуючись ст. ст. 36, 221, 283, 284 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,
п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 126, ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800(сорок тисяч вісімсот)грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5(п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять ) грн. 60 коп. 
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що у разі несплати штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем його проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується: подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Суддя     Юрій КОЛТУН