П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року м. Київ
Справа № 757/40041/25-ц
Провадження №22-ц/824/3814/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 29 квітня 2026 року
Повний текст постанови складено 30 квітня 2026 року 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М.

сторони: позивач ОСОБА_1 
відповідач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Богуш Мариною Костянтинівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року, ухваленого у складі судді Бусик О.Л., -
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року представник позивача звернулась до суду із позовом про захист прав споживачів, в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Райффайзен Банк» відносно ОСОБА_1 про відмову від підтримання ділових відносин та проведення ділових операцій. Визнати недійсним односторонній правочин, вчинений Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» про розірвання укладеного із ОСОБА_1 договору банківського обслуговування.
Позов мотивовано тим, що між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 шляхом прийняття публічної оферти було укладено договір на отримання банківських послуг, в результаті чого позивач став клієнтом відповідача та отримував банківські послуги.
Відповідно до відомостей, які містяться у відкритому доступі, а саме на сайті «Опендатабот», 17.06.2021 року змінилась назва АТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Райффайзен Банк», позивачу зателефонував представник відповідача та повідомив про розірвання договору банківського обслуговування, при цьому не конкретизовано підстави для розірвання договору банківського обслуговування, укладеного із ОСОБА_1 . Крім того, представник відповідача не повідомив коли саме прийнято таке рішення та на яких конкретизованих фактичних, юридичних підставах вирішено розірвати ділові відносини, тобто повідомлення банку, було формальним та не містило жодних відомостей, які б дозволяли перевірити законність такого обмеження в користуванні банківськими послугами.
30 липня 2025 року відповідачу було направлено адвокатський запит вих. № 5 з проханням: повідомити про фактичні обставини та надати докази наявності підстав для розірвання Договору банківського обслуговування. Надати чітке зазначення - відсутність якої саме інформації у Банку слугувала для розірвання договору банківського обслуговування, укладеного із ОСОБА_1 . Надати чітке зазначення - відсутність яких саме документів у Банку слугувала для розірвання договору банківського обслуговування, укладеного із ОСОБА_1 . Чи направляли ОСОБА_1 вимогу про необхідність надання до Банку інформації та документів? Якщо направляли надати докази такого направлення. З якого числа розірвано Договір банківського обслуговування, укладеного із ОСОБА_1 .
Однак, листом від 31.07.2025 року № 81-15-9/9596 відповідачем у наданні будь-якої інформації було відмовлено за відсутності належно оформленого дозволу надання інформації.
Станом на дату прийняття Банком рішення про відмову від підтримання ділових відносин були чинні Правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк», в редакції яка набрала чинності з 25.04.2025 року, та з якою можна ознайомитись за посиланням https://raiffeisen.ua/storage/files/rules-25042025.pdf.
Позивач вважає, що рішення про відмову у підтриманні ділових відносин та односторонній правочин про дострокове розірвання договору про надання банківських послуг є протиправним, виходячи з того, що:
- відмова від проведення фінансових операцій є протиправною, оскільки відповідачем не наведено та не надано доказів, які б свідчили про порушення Клієнтом своїх зобов`язань перед банком за Договором;
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів з приводу проведення Клієнтом та/або за рахунками клієнта забороненої (Заборонених) операції(ій) чи операції(ій), що містять ознаки таких, що підлягають Фінансовому моніторингу;
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів з приводу ненадання або встановлення факту надання клієнтом недостовірної інформації для проходження CRS-ідентифікації;
- настання обставин, які є підставою для припинення надання банком послуг клієнту;
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів з приводу закриття всіх рахунків;
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів з приводу відсутності факту користування послугами банку;
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів з приводу того, що клієнт вимагає від банку надання послуг чи виконання дій, які не передбачені умовами договору, у т.ч. та/або у зв`язку з технічною неможливістю їх виконання;
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів з приводу неприйнятної поведінки клієнта по відношенню до працівників банку.
Отже, правочин у формі односторонньої відмови відповідача від зобов`язань є недійсним, оскільки зміст правочину суперечить актам законодавства, зокрема в частині відсутності фактичних підстав та доказів для застосування припинення ділових відносин за Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Богуш М.К. до АТ «Райффайзен Банк» про визнання незаконним та скасування рішення про відмову від підтримання ділових відносин та проведення ділових операцій, а також визнання правочину недійсним відмовлено. 
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду та не надано належних доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача, порушення ним законних прав та охоронюваних інтересів позивача та норм чинного законодавства. При цьому, позивач посилається лише на неправомірні дії відповідача щодо припинення ділових відносин, однак будь-яких доказів, що позивача було неправомірно віднесено до категорії ризикових, не надано.
Посилання позивача на порушення норм Цивільного кодексу України є безпідставними з огляду на те, що відповідач є суб`єктом первинного фінансового моніторингу, та враховуючи приписи статей 10, 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як спеціальних законів, що прямо наділяють Банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Богуш М.К. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
Вказує, що відповідачем не доведено існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику, оскільки не було проведено фінансовий моніторинг відносно позивача а дані взяті з проведення фінансового моніторингу ТОВ «Основа Буд Девелопмент» .
17 листопада 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Дьяченко Н.Ю. в в якому просить рішення суду залишити без змін а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Богуш М.К. підтримала доводи апеляційної скарги.
Представник АТ «Райфайзен Банк» адвокат Дьяченко Н.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечувала.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 18.03.2016 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 шляхом прийняття публічної оферти було укладено договір на отримання банківських послуг, в результаті чого позивач став клієнтом відповідача та отримував банківські послуги.
Відповідно до п. 2. Угоди № PDV2-1422688, підписанням цієї Угоди клієнт приймає Публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах викладених в Правилах, та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами. Підписанням Угоди сторони безумовно визнають, що Публічна пропозиція, Угода, Правила, Згода, Тарифи, Заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/ угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин Сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу.
Відповідно до п. 7 Угоди № PDV2-1422688, підписанням Угоди клієнт підтверджує, що він ознайомлений та згоден з Правилами та Тарифами, що є чинними на дату підписання Угоди. В подальшому клієнт зобов`язаний перед отриманням Послуг ознайомитись з чинною редакцією Правил та діючими на відповідний момент Тарифами, а також двадцять п`ятого числа кожного місяця ознайомлюватись з новими (зміненими) Правилами та Тарифами Банку, які до набрання ними чинності оприлюднюються Банком згідно з пунктом 5, 6 Угоди № PDV2-1422688. Звернення клієнта до Банку для отримання послуг або вчинення клієнтом інших фактичних дій спрямованих на отримання послуг, свідчить про згоду Клієнта з чинною редакцією Правил та діючими Тарифами.
Відповідно до п. 16 Угоди, Банк має право відмовитися від надання Послуг, зокрема, від підписання Заяв, проведення операції (ій) по Рахункам Клієнта, а також призупинити (тимчасово) всі або окремі операції по ним та/або здійснити Блокування ПК, відмовити в обслуговуванні Клієнту у випадках: 16.5. в інших випадках, передбачених Договором та законодавством України.
Листом від 01.11.2024 за вихідним № 81-23/2/135746 Банк повідомив позивачку за допомогою Укрпошти, про відмову від підтримання ділових відносин від 31.10.2024 у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки.
Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
28 квітня 2020 року набув чинності Закон України № 361-ІХ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
У відповідності до частини шостої статті 11 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
Частиною першою статті 15 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
Тобто, банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
Водночас вказана стаття не свідчить про те, що наявність однієї з підстав розірвання ділових відносин - ненадання документів, виключає існування іншої - встановлення неприйнятно високого рівня ризику.
Аналогічний за змістом висновок міститься в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2022 року в справі № 757/35987/20-ц (провадження № 61-1659св22), від 28 грудня 2022 року у справі № 757/57487/20 (провадження № 61-4962св22).
При цьому Законом №361-ІХ чітко передбачено випадки, коли факт ненадання документів зумовлює обов`язок суб`єкта первинного фінансового моніторингу встановити клієнту неприйнятно високий рівень ризику, зокрема, за приписами частини шостої статті 7 цього Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.
Отже в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.
Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з вказаних підстав за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.
Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20.
Як зазначив відповідач, при встановленні позивачу неприйнятно високого ризику Банк керувався, зокрема, внутрішніми нормативними документами Банку, зокрема Технологічно картою про порядок дій при виявленні підозрілих фінансових операцій та/або діяльності клієнта, затверджена Постановою Правління №71/2 від 25.06.2021 та Програмою Ідентифікації, верифікації та Вивчення клієнтів, затверджена Постановою Правління №П-3/3 від 09.01.2018, пунктом 26 якого передбачений порядок відмови в передбачених Законом випадках від установлення ділових відносин або проведення фінансової операції.
Пунктом 26.3 Програми ідентифікації передбачено, неприйнятно високий рівень ділових відносин ( фінансові операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів встановлюється в порядку, передбаченому в Програмі управління ризиками фінансового моніторингу, у разі наявності одного з наступних критеріїв для визначення неприйнятно високого ризику, зокрема: 26.3.2 за результатами аналізу фінансових операцій/діяльності клієнта та/або виникнення підозр щодо використання послуг Банку для ВК/ФТ, зокрема: а) проведення клієнтом фінансових операцій, що не мають очевидної економічної доцільності (сенсу); г) проведення клієнтом регулярних фінансових операцій, характер яких дає підстави вважати, що метою їх здійснення є використання послуг банку для ВК/ФТ; 26.3.4 в інших випадках у разі виникнення обґрунтованої підозри.
У справі, яка переглядається, Банком надано належні докази на підтвердження наявності ризиків, які б давали підстави Банку, як суб`єкту первинного фінансового моніторингу, для перевірки і розірвання договірних відносин з клієнтом.
Так, Банк надав суду опитувальник від 07 лютого 2022 року , в якому позивач вказав, що річний дохід становить 17 948,12 грн.
Разом з тим, відповідно до інформації яку було долучено до відзиву на позовну заяву позивач здійснювала постійні транзакції на суми які надходили на рахунок які перевищували розмір річного доходу та не вказала походження вказаних коштів.
Крім того, колегія судів зазначає, що у позовній заяві та апеляційній скарзі не було спростовано нелегальне походження вказаних коштів, та не було надано доказів, що підтверджують законність руху коштів за рахунком позивача.
Належних доказів, які б підтверджували джерела походження коштів, позивачем на вимогу банку надано не було.
За таких обставин у банку існували правові підстави для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику з огляду на те, що банк довів, що позивач вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу, та наражає на ризик застосування до банку відповідних заходів впливу, зокрема, з причин незаконності джерел походження його коштів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що відповідачем не було дотримано вимоги ст. 23 Закону України № 361-ІХ, яка регулює питання зупинення фінансових операції є необґрунтованими, оскільки рішення про зупинення фінансових операцій у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України, відповідачем не приймалось.
В даному випадку відповідач відмовився від підтримання ділових відносин з позивачем у зв`язку з встановленням неприйнятно високо ризику, що регулюється ст. 15 цього Закону.
Таким чином, вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог до АТ «Райффайзен Банк» .
Позивач не позбавлений права на користування та розпорядження своїми коштами за наслідками звернення до відповідача з заявою про закриття рахунків з одночасним перерахування залишків коштів на його рахунок в іншому банку.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Богуш Мариною Костянтинівною - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна