ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1381/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/640/26 Категорія: 304090000 	Троян Т.Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Василенко Л. І., Новіков О. М.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Філіпової О. В. на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.04.2026 (повний текст складено 09.07.2026, суддя в суді першої інстанції Троян Т. Є.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до  ОСОБА_1  про стягнення кредитної заборгованості, 

в с т а н о в и в :

у лютому 2026 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість у сумі 89844,39 грн (за тілом кредиту 59554,72 грн, за відсотками, нарахованими на дату відступлення права вимоги, 28096,76 грн та за відсотками, нарахованими з моменту відступлення прав вимоги, 2192,91), а також 2422,40 грн судового збору та 25000 грн витрат на правничу допомогу, мотивуючи про те, що позивач у справі набув у АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги за позикою до боржників за укладеними договорами факторингу, у тому числі, і щодо відповідача  ОСОБА_1  на суму, заявлену до стягнення.
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.04.2026 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 89844,39 грн кредитного боргу, 2422,40 грн судового збору та 3500 грн витрат на правничу допомогу.
Суд вказав на обґрунтованість доводів позивача про набуття ним права вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості відповідача, яка нею погашена не була, та про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми судових витрат на правничу допомогу, зважаючи на принципи співмірності судових витрат та їх розумності.

Представник відповідача адвокат Філіпова О. В. подала на вказане рішення суду 08.05.2026 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відхилити позовні вимоги. 
В обґрунтування вказано на те, що за змістом п. 2.1 заяви № 010/21350/82/511457 на дату її підписання та відкриття карткового рахунку поточний ліміт становить 0 грн та доказів його зміни банком суду не надано.
Суд першої інстанції не надав жодної оцінки тому факту, що за п. 1.4.1 Заяви ліміт становив 30 300 грн, а стягнуто 59 554,72 грн тіла кредиту. Доказів зміни (збільшення) ліміту через SMS-повідомлення (як того вимагає п. 2.1 Договору) матеріали справи не містять.
Виписки за рахунками містять інформацію про рух коштів по рахунках за період з 11.02.2019 по 30.11.2021 та у них відсутні відомості про зарахування на рахунок Відповідача коштів чи збільшення кредитного ліміту. При цьому у виписці по ОР 1490841400 та картці № 5578881хххх9668 зазначено: кредитний ліміт 0,00, всього транзакцій 34357,99 грн.
Яке має відношення виписка по ОР 22084131403 до заявлених позовних вимог, Позивачем у позовній заяві не зазначено.
До позовної заяви не додано належних первинних бухгалтерських документів, які б дозволяли встановити отримання Відповідачем кредитних коштів.
Розрахунок заборгованості є лише внутрішнім документом банку та її розмір чи факт надання кредиту підтверджувати не може.
Зі змісту умов заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/21350/82/511457 від 11.02.2019 вбачається, що строк кредиту становить 48 місяців, а проценти нараховувалися на тіло кредиту у розмірі 59554,72 грн.
Із розрахунків заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися по 18.12.2025 на тіло кредиту у розмірі 59554,72 грн, тобто поза межами строку кредитування.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що виписка підтверджує рух коштів по 10.02.2023, проте вона містить лише інформацію про період з 11.02.2019 по 30.11.2021, отже висновок суду про «систематичне користування та внесення коштів» по лютий 2023 року є необґрунтованим.
Місцевий суд прийняв розрахунок Позивача як такий, що складений станом на січень 2023 року, однак проігнорував той факт, що в самому тексті розрахунку нарахування заборгованості здійснено по 18.12.2025. 
Суд першої інстанції безпідставно не застосував до правовідносин сторін норми ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення відповідача від сплати відсотків, оскільки відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який проходить військову службу у лавах Збройних Сил з 14.05.2023.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Коллект Центр» просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 89844,39 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 11.02.2019 відповідач  ОСОБА_1  підписала заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № №010/21350/82/511457 до Договору банківського обслуговування, укладеного з АТ «Райффайзен Банк Аваль», додаток 1 до вказаної заяви №010/21350/82/511457 від 11.02.2019 з умовами кредитування, заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка».
На підставі вказаної заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрив відповідачу картковий рахунок та випустив і надав їй платіжну картку модель «Кредитна картка «Хочу картку», для проведення розрахунків за операціями. Розмір поточного ліміту встановленого банком відповідачці станом на дату початку кредитування становив 30300 грн, та був наданий строком на 48 місяців, зі сплатою процентів за користування кредтом та недозволеним овердрафтом, за фіксованою процентною ставкою у розмірі 42% річних. 
Підписуючи заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту, та Додаток № 1 до Заяви №010/1175/82/91881883 від 11 лютого 2019 року, відповідач підтвердила надання їй поточного ліміту в сумі 30300 грн, та зобов`язалась сплачувати кредит щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця, у розмірі 5% від суми заборгованості. Відповідачка отримала і ознайомилась з Паспортом споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», про що свідчить її підпис та отримала платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується розпискою про отримання картки.
Факт користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується копіями виписок по рахунку.
Відповідно до п.1.5 заяви на відкриття карткового рахунку та відкриття кредиту убачається, що строк кредиту становив 48 місяців
30.11.2021 АТ «Райффайзен Банк»» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором укладеним з відповідачкою №010/21350/82/511457, загальна сума заборгованості за яким на дату відступлення права вимоги складала 59828,83 грн, що підтверджується копією Договору відступлення права вимоги №114/2-47, реєстром боржників та витягом з реєстру боржників від 15.12.2021 до Договору відступлення права вимоги №114/2-47 від 30.11.2021.
10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило позивачу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором укладеним з відповідачем. Відступлення права вимоги від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за кредитним договором № 010/21350/82/511457, укладеним з відповідачем, що підтверджується копіями договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023/01 від 10.01.2023, акта прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 та копіями реєстрів боржників до Договору № 10-01/2023, за яким загальна заборгованість відповідачки станом на 10.01.2023 становила 89844,39 гривень.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10.01.2023 складає 89844,39 гривень, за тілом кредиту в сумі 59554,72 гривні, 28096,76 гривень заборгованості за відсотками, нарахованими на дату відступлення права вимоги, та 2192,91 гривня заборгованості за відсотками нарахованими з моменту відступлення прав вимоги по дату складання розрахунку.
Заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості та по суті не заперечується відповідачем, як і факт укладення договору кредиту та його умови.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.
Таким чином відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення.
З такими висновками суду першої інстанції в цій справі апеляційний суд погоджується повністю, адже вони підтверджуються наявними доказами та ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах та правовому регулюванні правовідносин сторін.
При цьому доказів належного виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано. Також скаржником обґрунтованість нарахування заборгованості як по тілу кредиту (позики) так і по відсоткам у аспекті правильності математичних розрахунків та підстав їх проведення не спростовується.
Заперечень щодо факту укладення кредитного договору чи погодження його умов подана представником відповідача апеляційна скарга не містить та відповідних доказів суду надано не було.
При цьому апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що за змістом п. 2.1 заяви № 010/21350/82/511457 на дату її підписання та відкриття карткового рахунку поточний ліміт становить 0 грн та доказів його зміни банком суду не надано, оскільки відповідно до п.1.4 договору розмір поточного ліміту на дату початку кредитування 30300 гривень, а початок обігу кредитних коштів у даному випадку підтверджено випискою за рахунком.
Так за правовим висновком ВС від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма міститься у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами. 
Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
З цих підстав апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що до позовної заяви не додано належних первинних бухгалтерських документів, які б дозволяли встановити отримання Відповідачем кредитних коштів.
Апеляційний суд оцінює критично посилання скаржника і на те, що за п. 1.4.1 договору ліміт становив 30 300 грн, а стягнуто 59 554,72 грн тіла кредиту, адже кредитний договір від 11.02.2019 у п.2.2 передбачає право банку збільшувати кредитний ліміт після чого здійснюється SMS-інформування клієнта.
Водночас, за відсутності доказів такого інформування, які первісним кредитором позивачу передані не були, на що звертає увагу скаржник, та одночасного підтвердження прийняття відповідних умов з боку позичальника у спосіб продовження використання кредитного ліміту, що в цій справі доводиться випискою про обіг коштів на банківському рахунку позичальника, а також не погодження сторонами у кредитному договорі правових наслідків відсутності інформування позичальника про зміну розміру кредитного ліміту, у суду відсутні підстави для висновків про необґрунтоване надання позичальнику кредитних коштів у більшому розмірі, ніж початково погоджений у договорі, та, відповідно, необґрунтованість вимог про повернення такої суми боргу.
Отже кредитором правомірно саме на вказаний розмір кредитних коштів здійснювалося нарахування відсотків.
Посилання скаржника на те, що виписки за рахунками містять інформацію про рух коштів по рахунках за період з 11.02.2019 по 30.11.2021 та у них відсутні відомості про зарахування на рахунок Відповідача коштів чи збільшення кредитного ліміту, апеляційний суд відхиляє, адже з аналізу змісту вказаних виписок за рахунками позичальника вбачається, що  ОСОБА_3 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відкрито банківські рахунки, згідно обігу коштів за якими позичальник у спосіб отримання кредитних коштів систематично розраховувалася у торгівельних мережах, що, з урахуванням часткового погашення з боку відповідача, призвело до виникнення боргу за тілом кредиту у визначеній позивачем сумі, що скаржником по суті не спростовується.
Та обставина, що у виписці по ОР 1490841400 (яка, як стверджує представник відповідача у поданій апеляційній скарзі, не має стосунку до кредитних правовідносин) по картці № НОМЕР_2 зазначено: кредитний ліміт 0,00, всього транзакцій 34357,99 грн, не може свідчити про відсутність стверджуваної заборгованості, адже з аналізу її змісту вбачається, що вона стосується банківського рахунку, який відкрито на ім`я  ОСОБА_3 у АТ «Райффайзен Банк Аваль», та за яким мав місце окремий обіг коштів по сплаті відсотків за кредитом та обумовлених сторонами страхових платежів на погашення кредиту. 
Іншими словами указаний рахунок відображає погашення кредитного боргу, а не надання коштів у кредит. 
Не можна також погодитися з посиланнями скаржника на те, що розрахунок заборгованості є лише внутрішнім документом банку та її розмір чи факт надання кредиту підтверджувати не може, адже відповідні нарахування ґрунтуються на погоджених у кредитному договорі від 11.02.2019 умовах передання позичальнику коштів у кредит, що скаржником не спростовується та власного контр розрахунку не надається.
Апеляційний суд також відхиляє аргументи скаржника про те, що строк кредиту сторони договору визначили тривалістю 48 місяців, отже заборгованість у справі нараховано поза межами строку кредитування, так як з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідні нарахування за відсотками по кредиту мали місце з 12.02.2019 (наступний день після укладення кредитного договору) по 10.02.2023 (останній день строку кредитування) та за інші періоди часу заборгованість позичальнику нарахована не була.
При цьому посилання скаржника на те, що проценти нараховувалися по 18.12.2025, доказами не підтверджено, адже після спливу строку кредитування у розрахунку заборгованості позичальника відсутні нарахування, що збільшуються заборгованість.
Та обставина, що виписка за рахунками позичальника фіксує обіг коштів з 11.02.2019 по 30.11.2021 не спростовує обґрунтованість позовних вимог у справі, адже 30.11.2021 АТ «Райффайзен Банк»» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитним договором відповідача ОСОБА_3 , та з цього часу надання позичальнику кошів кредиту не мало місця, оскільки права вимоги за договором перейшли до нового кредитора, який нові кошти в користування позичальнику не надавав.
Та обставина, що розрахунок заборгованості складено станом на грудень 2025 року, зважаючи на те, що нарахування кредитного боргу за таким розрахунком припинено 10.02.2023 (останній день строку кредитування), не може підтверджувати нарахування позичальнику заборгованості поза погодженим строком кредитування про що намагається довести скаржник.
Апеляційний суд не бере до уваги також аргументи поданої представником відповідача адвокатом Філіповою О. В. апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до правовідносин сторін норми ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення відповідача від сплати відсотків по кредиту, оскільки відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який проходить військову службу у лавах Збройних Сил з 14.05.2023, з урахуванням того, що нарахування заборгованості за кредитом припинилися 10.02.2023, тобто до початку проходження військової служби чоловіком позичальника.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.04.2026 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відхиленням вимог апеляційної скарги судові витрати скаржника по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи до відшкодування не підлягають.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.04.2026 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 02.06.2026.

Суддя-доповідач   

Судді