Справа № 351/741/24 
Провадження № 22-ц/4808/377/26 
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. Р. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
секретаря     Петріва Д.Б.
за участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта адвоката Фармуги В.С., представника апелянта адвоката Петрички О.Є., відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_3 – адвоката Петрички Олександра Євгеновича та представника ОСОБА_1 – адвоката Фармуги Василя Степановича на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року, у справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (процесуальний правонаступник ОСОБА_4 ), третя особа: Снятинська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, та за позовом ОСОБА_3 до Снятинської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Снятинська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
В обґрунтування позову зазначала, що в березні 1993 року рішенням Підвисоцької сільської ради № 5 її батькові, який є відповідачем у справі, виділено земельну ділянку під будівництво розміром 0,08 га в урочищі «Жолоб» (тепер вулиця Чорновола) с. Підвисоке Снятинського району.
Згідно із дозволом № 11/502 районного архітектора відповідачу було надано дозвіл на право виконання будівельних робіт. Дата початку будівельних робіт – 01 квітня 1994 року. Дата закінчення – 01 квітня 1999 року. Крім того, відповідач був попереджений про те, що до одержання будівельного паспорта та його реєстрації у виконавчому комітеті міської ради розпочинати будівельні роботи заборонено, а також ознайомлений із встановленим порядком здійснення індивідуального житлового будівництва.
В подальшому розпочавши будівництво житлового будинку на новому місці, відповідач у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відмовився від наміру продовжувати роботи на виділеній йому земельній ділянці під будівництво розміром 0,08 га в урочищі «Жолоб».
У 2001 році під час заручин із ОСОБА_5 відповідач привселюдно заявив про намір передати їй у якості весільного подарунка розпочате ним будівництво спірного житлового будинку, на якому на той момент було зведено фундамент, стіни, перекриття, покрівлю, а також встановлено дерев`яні вікна та двері.
19 жовтня 2002 року у неї було весілля із  ОСОБА_5 .Після весілля, за згодою батьків, вони розпочали добудову подарованого їй об`єкта незавершеного будівництва. У 2003 році з указаного об`єкта було демонтовано дерев`яні вікна та двері, які повернуто відповідачу, після чого на їх місці встановлено металопластикові вікна та двері.
З 2005 року вона разом із чоловіком, виконавши необхідний обсяг будівельних робіт та провівши електропостачання, вселилися до переданого їй батьками як весільний подарунок житлового будинку. Після вселення, протягом року, вони виготовили проєктну документацію та здійснили газифікацію житлового будинку.
У подальшому вони власними силами завершували будівництво та внутрішнє і зовнішнє упорядкування будинку, провели благоустрій території, здійснили необхідні добудови до житлового будинку, збудували господарські будівлі та надвірні споруди.
На завершення виконали замощення території та встановили огорожу навколо будинковолодіння.
Наголошувала, що у спірне будинковолодіння вони заселилися у 2005 році за рішенням батьків та на визначених ними умовах.
Водночас відповідач після заручин та її весілля припинив вкладати кошти у будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , передавши розпочате будівництво житлового будинку у їхнє повне розпорядження. З того часу вони здійснювали розбудову будинковолодіння за вказаною адресою та постійно проживали в ньому. Натомість відповідач разом із сім`єю, за їхньої допомоги, розпочав активну розбудову будинковолодіння за місцем своєї реєстрації та постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Вона та її чоловік ОСОБА_5 постійно допомагали їм у цьому власною працею. На цей час розбудову обох будинковолодінь фактично завершено, і вони є придатними для проживання. Однак, у зв`язку з тим, що у 2019 році, всупереч волі її батьків, у них народилася ще одна дитина, останні змінили своє ставлення та намагаються скасувати прийняте раніше рішення щодо передачі будинку як весільного подарунка. З цією метою вони звернулися до суду з вимогами про виселення та зняття з реєстрації з житлового будинку, який вона та її чоловік добудували за власні кошти та власною працею.
У відповідача, крім рішення сесії Підвисоцької сільської ради № 5 від 10 березня 1993 року, дозволу № 11/502 районного архітектора на право виконання будівельних робіт, відсутні належні підтверджуючі документи щодо права власності на вказане будинковолодіння.
У зв`язку з відсутністю таких документів у неї немає можливості оформити право власності та зареєструвати житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами на її ім`я, незважаючи на те, що вона разом зі своєю сім`єю добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним майном близько 20 років. Іншого житла вони не мають. Чоловік з 21 березня 2022 року перебуває на військовій службі у Збройних Силах України.
У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву про уточнення позовної вимоги, просила визнати за нею право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 .
У жовтні 2024 року представник ОСОБА_3 – адвокат Петричка О. Є. звернувся до суду із позовом до Снятинської міської ради про визнання права власності.
Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Підвисоцької сільської радим № 5 від 10 березня 1993 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для будівництва по АДРЕСА_3 .
30 грудня 1993 року районним архітектором Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Чиплику І. І. видано будівельний паспорт на забудову, наданої йому, земельної ділянки.
Згідно із дозволом № 11/502 йому надано право на початок будівельних робіт з 01 квітня 1994 року.
18 вересня 2024 року на замовлення позивача виготовлено звіт про проведення технічного обстеження конструкцій та інженерних мереж об`єкта, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 м.кв., житловою площею 68,9 м. кв.
Відповідно до цього звіту житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідає державним будівельним нормам, санітарно-екологічним нормам та протипожежним правилам, та іншим нормам і правилам, що забезпечують безпечну для життя та здоров`я людей експлуатацію об`єкта та встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації.
Також на замовлення позивача виготовлено звіт про оцінку житлового будинку, згідно з яким вартість оціночного об`єкта (житлового будинку) становить 258 213 грн.
Відповідно до довідки Старостинського округу № 9 с. Підвисоке житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 
31 березня 2023 року позивач звернувся до державного реєстратора з метою реєстрації право власності на спірний житловий будинок, але отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки подані ним документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме у зв`язку з відсутністю документів, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».
Враховуючи наведене, представник позивача просив визнати за позивачем право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2025 року залучено ОСОБА_1 до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до Снятинської міської ради про визнання права власності.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2025 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Снятинської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності, та справу за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Снятинська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю .
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2025 року залучено до участі у справі правонаступника померлої відповідачки ОСОБА_4 – ОСОБА_2 . 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Снятинська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 1370,93 грн недоплаченого судового збору.
Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Снятинської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела наявності у неї правових підстав для набуття спірного майна, не підтвердила, що спірний будинок є безхазяйним, оскільки суду відомий його забудовник, який не відмовився від своїх прав, а також не надала доказів введення житлового будинку в експлуатацію відповідно до вимог ст. 331 ЦК України та оформлення права користування земельною ділянкою, що виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.
Водночас, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що право користування земельною ділянкою під спірним житловим будинком у встановленому законом порядку не оформлене, а сам житловий будинок, всупереч вимогам ч. 2 ст. 331 ЦК України, не введений в експлуатацію та є об`єктом незавершеного будівництва. За таких обставин, з огляду на незавершені процедури введення в експлуатацію новоствореного нерухомого майна, суд дійшов висновку про недоведеність підстав позову, передбачених ст. 392 ЦК України, зокрема факту невизнання або оспорення права власності позивача.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Фармуга В. С. на рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном понад двадцять років. Нею завершено будівництво житлового будинку, забезпечується його належний стан, а також понесено витрати на оформлення технічного паспорта та інші необхідні документи. Водночас ОСОБА_3 протягом тривалого часу не виявляв наміру реалізувати чи захистити своє право власності на зазначене майно, не вчиняв жодних дій щодо його витребування, фактично погодившись із вибуттям майна з його володіння. За таких обставин спірне майно може бути визнано власністю фактичного добросовісного володільця в порядку набувальної давності.
Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.
Представник ОСОБА_3 – адвокат Петричка О. Є. подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 , в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині висновків про недоведеність підстав позову, зокрема щодо відсутності невизнання або оспорення прав ОСОБА_3 , оскільки між ним та його дочкою – ОСОБА_1 наявний спір щодо житлового будинку, який є предметом позову, адже остання заявляє вимоги про визнання за нею права власності на вказане майно за набувальною давністю.
Крім того, позивач звертався до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності на житловий будинок, однак у проведенні такої реєстрації йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Також перешкодою для оформлення права власності на спірний житловий будинок у досудовому порядку є те, що дозвіл на виконання будівельних робіт втратив чинність 01 квітня 1994 року, що, у свою чергу, унеможливлює внесення відповідних відомостей до Реєстру будівельної діяльності..
Отже, наведені обставини, на думку представника апелянта, свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх задоволення. У зв`язку з цим представник апелянта просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу представникп ОСОБА_3 – адвокатп Петрички О. Є., в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Зазначає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не містять жодних підстав для його скасування.
Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник вимоги своєї скарги підтримали в повному обсязі, просили її задоволити, а скаргу іншої сторони відхилити.
Представник апелянта ОСОБА_3 скаргу останнього підтримав, просив її задоволити та відхилити скаргу ОСОБА_1 як безпідставну.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення обох апеляційних скарг.
Фактичні обставини справи
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 19.10.2002 р. зареєстровано шлюб.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки та акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства Старостинського округу №9 с. Підвисоке Снятинської міської ради від 01.05.2023р. до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , входять: чоловік ОСОБА_5 , дочки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .. Позивачка ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітню доньку. Її чоловік ОСОБА_5 на даний час військовослужбовець. 
Технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 виданий на ОСОБА_3 .
Відповідно до рішення Підвисоцької сільської ради № 170 від 29.12.2005р. ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на підведення природнього газу до житлового будинку та літньої кухні по АДРЕСА_1 . 
Згідно витягу з рішення Підвисоцької сільської ради народних депутатів №5 від 10.03.1993р. ОСОБА_3 надано земельну ділянку по АДРЕСА_2 . в урочищі Жолоб розміром 0,20 га, в тому числі під будівництво 0,08 га. Попереджено ОСОБА_3 , що до одержання будівельного паспорта та реєстрації його у виконкомі сільської ради розпочати будь-які будівельні роботи забороняється.
Відповідно до Дозволу на право виконання будівельних робіт № 11/502 районного архітектора Снятинського району Т.М. Бурковського, забудівникові ОСОБА_3 дозволено приступити до будівництва одноповерхового індивідуального житлового будинку за проектом № ІФ-02 та інших будівель згідно з планом забудови на земельній ділянці по АДРЕСА_3 на підставі рішення Підвисоцької сільської ради від 10.03.1993р. № 5 та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Дата початку будівельних робіт - 01.04.1994р.. Дата закінчення будівельних робіт - 01.04.1999р..
Згідно Виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 17.11.2022р. право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в архіві даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012р. в реєстраційних книгах не зареєстровано. Побудовано житловий будинок згідно Дозволу на право виконання будівельних робіт № 11/502 від 30.12.1993р., але не здано в експлуатацію.
Згідно відповіді Старостинського округу №9 с. Підвисоке Снятинської міської ради вбачається, що згідно погосподарської книги № 4 за 2001-2005р.р. Особовий рахунок № НОМЕР_3 ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ОСОБА_7 були зареєстровані в господарстві ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . Починаючи з 2006р. дані особи вже були зареєстровані в господарстві по АДРЕСА_1 , згідно погосподарської книги №5 за 2006-2010р.р., Особовий рахунок № НОМЕР_4 . На підставі яких документів та хто вчинив реєстрацію місця проживання даних осіб, провідний спеціаліст з документування ОСОБА_9 такими даними не володіє.
Відповідно до відповіді Снятинської міської ради від 01.08.2023р. щодо звернення ОСОБА_3 про зняття з реєстрації місця проживання за заявою власника житла із будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 міська рада повідомляє наступне. За результатами розгляду даної заяви було встановлено, що заявником подано не в повному обсязі необхідні документи, а саме- відсутній документ, що підтверджує право власності на житло, в якому зареєстровано місце проживання осіб, яких необхідно зняти з місця реєстрації. А тому, відділом адміністративних послуг (ЦНАП) Снятинської міської ради вирішено відмовити у знятті з реєстрації місця проживання за заявою власника житла із будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ..
Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 26.04.2023р. реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта не здійснено та повернуто на доопрацювання, оскільки: 1. Дозвіл на виконання будівельних робіт 11/502 від 30.12.1993р. втратив чинність 01.04.1994р., що унеможливлює внесення відомостей до Реєстру будівельної діяльності. 2. Відсутні відомості щодо кадастрового номера земельної ділянки.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.
Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
У цій справі суд першої інстанції мотивував судове рішення про відмову в задоволенні позову тим, що позивач не надала доказів, які в сукупності свідчили про набуття права на будинок за набувальною давністю. З такою позицією погоджується і апеляційний суд.
За встановленими обставинами, спірний об`єкт має власника не зданого в експлуатацію будинку (будівельних матеріалів), який не відмовивився від прав на нього. Оскільки набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності, тому суд обґрунтовано відмовив у задовленні позовних вимог.
Зокрема,  ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, які свідчили б про наявність у неї прав на спірний будинок а також доказів того, що вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього в наведеному вище порядку. 
Як встановлено судом у іншій цивільній справі № 351/2082/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні об`єктом права власності, зобов`язання вчинити певні дії та виселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Снятинського районного суду від 22 серпня 2024 року, відповідачка  ОСОБА_1 зі своїм чоловіком  ОСОБА_5 , зі згоди позивача, як власника, на законних підставах вселилась у належний йому недобудований будинок. Сім`я відповідачів впродовж тривалого часу постійно там проживає разом з своїми дітьми, які також є співвідповідачами у справі. Спірне житлове приміщення не здано в експлуатацію, однак відповідачами близько 20 років використовується як житло, яке є придатним для проживання, тому вони не можуть бути виселені з цього приміщення без надання іншого житлового приміщення. При цьому позивач у позовних вимогах не зазначає, куди слід виселити відповідачів, які на законних підставах користуються незавершеним будівництвом по АДРЕСА_1 , яке належить позивачу.  
Тобто, володіння спірним майном не є безтитульним, воно має правову підставу - дозвіл власника майна на проживання, тому правовий режим набувальної давності застосований бути не може.
Щодо вимог за зустрічним позовом  ОСОБА_3 до Снятинської міської ради про визнання права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1, 2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до положення ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч.2, ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.
Аналогічна за змістом норма передбачена ч.2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Згідно зі ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.
Спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 , збудований ОСОБА_3 згідно Дозволу на право виконання будівельних робіт № 11/502 від 30.12.1993 на земельній ділянці переданій під будівництво. Однак, будинок не здано в експлуатацію у встановленому порядку та не оформлено речові права на земельну ділянку під ним. 
Як обґрунтовано зауважив суд, зважаючи на незавершені процедури прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію, є недоведеними підстави позову ОСОБА_3 , передбачені ст. 392 ЦК України, а саме, невизнання або оспорення його законних прав. Факт подання позову до нього дочки, в спірному випадку, не є такою підставою.
З огляду на те, що спірний будинок є новоствореним майном, воно підлягає здачі в експлуатацію та реєстрації у встановленому порядку, що не позбавлений права зробити позивач. Відповідно, у рішенні – відмові у проведенні реєстраційних дій від 31.03.2023 державний реєстратор зазначив, що ОСОБА_3 для реєстрації не долученого документів, передбачених ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто правовстановлюючих документів. Така відмова не унеможливлює реалізацію права позивача на таку реєстрацію в принципі, оскільки передбачає необхідність усунення недоліків.
Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційних скарг та оцінивши докази, надані сторонами у справі, приходить висновку, що відсутні підстави для їх задоволення та скасування рішення суду.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 01 травня 2026 року.

Суддя-доповідач:       Л. В. Василишин 
Судді:         В. М. Барков
І. О. Максюта