справа № 492/1484/25
провадження № 2/492/146/26

РІШЕННЯ
 
Іменем України
30 березня 2026 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді - Гусєвої Н.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Рябчук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати аліментів та заборгованості з них, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачки про звільнення від сплати аліментів та заборгованості з них у сумі 172814,11 грн. та нарахованих штрафів у розмірі 20797,00 грн. і 10912,60 грн., виконавчого збору у розмірі 17281,41 грн., а всього 221805,12 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області у справі від 06 вересня 2010 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання якого видано виконавчий лист № 2-652/10 від 10 грудня 2010 року та 09 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 і звернуто стягнення аліментів на заробітну плату відповідача. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 19 вересня 2012 року позивача було позбавлено батьківських прав щодо вказаної дитини. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 2013 року, оголошено ОСОБА_4 усиновлювачем вказаної дитини та внесено зміни до актового запису про народження, однак, державним виконавцем після припинення позивачем обов`язку по сплаті вказаних аліментів продовжувалися нарахування аліментів, оскільки відповідачка до виконавчої служби заяву про відкликання вказаного виконавчого листа не подавала, питання припинення стягнення з відповідача аліментів і закінчення виконавчого провадження також не вирішувалось. У квітні 2024 року позивача було попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, але після ознайомлення у серпні 2025 року з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що державним виконавцем визначено загальну суму заборгованості станом на 10 червня 2023 року (дата досягнення дитиною повноліття) в розмірі 172814,11 грн. Також, до позивача були застосовані штрафи згідно постанови від 22 липня 2021 року у розмірі 20797,00 грн. та постанови від 18 квітня 2024 року у розмірі 10912,60 грн., а також державним виконавцем винесено постанову від 18 квітня 2024 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 17281,41 грн., що складає загальну суму 221805,12 грн. Враховуючи, що підстави для стягнення з відповідача вказаних аліментів, виконавчого збору, застосування штрафів перестали існувати з 04 жовтня 2013 року, оскільки позивач перестав бути батьком дитини згідно зміненого судом актового запису про народження вказаної дитини, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
До суду від відповідачки надійшов відзив на вказану позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач повинен сплатити аліменти до моменту усиновлення дитини, тобто до 04 жовтня 2013 року, однак згідно розрахунку, наданого позивачем, не зрозуміло яка сума заборгованості зі сплати аліментів у позивача за період з 26 лютого 2010 року по 04 жовтня 2013 року. Також, звернення до суду позивача є передчасним, оскільки позивач не звертався до виконавчої служби, де мало б бути вирішено питання, з яким звернувся до суду. 
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, але до суду від представника позивача надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити.
Представниця третьої особи у судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3 статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 06 вересня 2010 року, з ОСОБА_1 (а. с. 9-10) на користь ОСОБА_5 , яка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » (а. с. 17, 18), стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 26 лютого 2010 року, та до досягнення вказаною дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11, 16). 
З постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 грудня 2010 року, винесеної державним виконавцем, вбачається, що відкрите виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-652/10, виданого 10 грудня 2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 , позивача у справі, на користь ОСОБА_2 відповідачки у справі, аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12, 13).
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08 квітня 2010 року було звернено стягнення аліментів на заробітну плату боржника ОСОБА_1 , позивача у справі (а. с. 14).
Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 19 вересня 2012 року ОСОБА_1 , позивача у справі, позбавлено батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 19).
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 вересня 2013 року оголошено ОСОБА_7 усиновлювачем малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Рішення набрало законної сили 04 жовтня 2013 року (а. с. 20-21).
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21 серпня 2025 року, копії акту запису про народження № 12 від 16 червня 2005 року, змінено актовий запис № 12 від 16 червня 2005 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: прізвище дитини « ОСОБА_8 » змінено на « ОСОБА_6 », ім`я дитини « ОСОБА_9 » залишено без змін, по батькові « ОСОБА_10 » змінено на « ОСОБА_11 », місце народження «Україна, Одеська область, Арцизький район, село Задунаївка» змінено на «Україна, Одеська область, Ізмаїльський район, місто Ізмаїл», дату народження « ІНФОРМАЦІЯ_3 » залишено без змін та записано ОСОБА_7 батьком вказаної дитини (а. с. 22-24, 25).
З постанови про прийняття виконавчого провадження від 09 січня 2020 року, винесеної державним виконавцем, вбачається, що прийнято виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-652/10, виданого 10 грудня 2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 , позивача у справі, на користь ОСОБА_2 , відповідачки у справі, аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15).
Постановами державного виконавця від 22 липня 2021 року, від 18 квітня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 на боржника ОСОБА_1 , позивача у справі, накладено штраф на користь держави у розмірі 20797,00 грн. та на користь стягувачки ОСОБА_12 у розмірі 10912,60 грн., а також стягнуто з боржника ОСОБА_1 , позивача у справі, виконавчий збір у розмірі 17281,41 грн., що також підтверджується Інформацією про виконавче провадження від 16 жовтня 2025 року (а. с. 27, 28, 29, 30-34).
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24 травня 2024 року було звернено стягнення аліментів на заробітну плату боржника ОСОБА_1 , позивача у справі (а. с. 30).
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 05 квітня 2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-652/10, виданого Арцизьким районним судом Одеської області від 10 грудня 2010 року, утворилась заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_1 , позивача у справі, станом на 01 квітня 2012 року у розмірі 3053,55 грн. (а. с. 59).
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18 квітня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 станом на 18 квітня 2024 року у ОСОБА_1 , позивача у справі, за період з серпня 2018 року по червень 2023 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 172814,11 грн. (а. с. 26).
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 17 листопада 2025 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-652/10, виданого Арцизьким районним судом Одеської області від 10 грудня 2010 року, утворилась заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_1 , позивача у справі, станом на 04 квітня 2013 року у розмірі 6162,67 грн. та 15 серпня 2025 року боржником ОСОБА_1 , позивачем у справі, сплачено 9119,24 грн. (а. с. 60). 
Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.
Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини шляхом сплати аліментів.
За загальним змістом вказаних норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.
Такого обов`язку у особи, яка не є батьком дитини, не виникає.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно із частиною 2 статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Судом встановлено, що позивач послався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що судовим рішенням виключені з актового запису про народження дитини відомості про позивача як батька дитини.
Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актових записів про народження дітей у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини.
Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дітей, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.
Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року (справа № 477/1165/20).
За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Отже особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, має право порушувати перед судом питання про припинення такого обов`язку.
При цьому зазначена правова норма не містить чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому мають бути враховані будь-які обставини, що мають значення для наявності в особи обов`язку утримувати дитину у спосіб сплати аліментів (постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18).
Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він не був записаний батьком дитини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивач у справі, з 04 жовтня 2013 року не є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки рішенням суду від 23 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 2013 року, виключені з актового запису про народження вказаної дитини відомості про позивача як батька дитини, тому обов`язок по сплаті аліментів на утримання вказаної дитини, передбачений рішенням суду від 06 жовтня 2010 року є припиненим з 04 жовтня 2013 року.
Судом встановлено та підтверджено розрахунком заборгованості по аліментах від 17 листопада 2025 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-652/10, виданого Арцизьким районним судом Одеської області від 10 грудня 2010 року, заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_1 , позивача у справі, станом на 04 квітня 2013 року, тобто на час припинення обов`язку по сплаті аліментів на утримання вказаної дитини, склала загальну суму 6162,67 грн. та боржником ОСОБА_1 , позивачем у справі, 15 серпня 2025 року сплачено 9119,24 грн., внаслідок чого у позивача відсутня заборгованість по сплаті аліментів на час припинення обов`язку по сплаті аліментів. 
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що державним виконавцем була нарахована заборгованість по аліментам у сумі 172814,11 грн., накладено на позивача штраф на користь держави у розмірі 20797,00 грн. та на користь відповідачки у розмірі 10912,60 грн., а також з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 17281,41 грн., що складає загальну суму 211805,12 грн., після припинення ОСОБА_1 , позивачем у справі, обов`язку по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу у справі, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про звільнення від сплати аліментів та заборгованості з них.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі спати судового збору у сумі 1211,00 грн., сплачені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією № 2.358140247.1 від 16 жовтня 2025 року (а. с. 8).
Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, частини 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано: договір про надання правничої допомоги від 21 серпня 2025 року (а. с. 36); ордер серії ВН № 1563763 від 21 серпня 2025 року (а. с. 37); розрахунок гонорару від 21 серпня 2025 року (а. с. 39); рахунок-фактуру від 21 серпня 2025 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 10/09 від 21 серпня 2025 року (а. с. 38), відповідно до яких вартість наданих юридичних послуг визначена у сумі 10000,00 грн., яка сплачена  ОСОБА_1 , позивачем у справі, адвокату Кочурову А.О.
Згідно з розрахунку гонорару від 21 серпня 2025 року адвокат Кочуров А.О.надав  ОСОБА_1 наступні послуги: складання і подання позову до суду на суму 10000,00 грн. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).
Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, додатковій постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20 (провадження № 61-19951св21) сформовано висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При зменшенні витрат на правову допомогу судом має враховуватися: чи змінювалася правова позиція сторін під час розгляду справи; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 під час розгляду справи були не змінними. Предметом позову є звільнення від сплати аліментів та заборгованості з них. Розгляд справи було здійснено по заявам учасників справи.
Судом встановлено, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною 4 статті 137, частиною 3 статті 141 ЦПК України, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 6500,00 грн., що відповідає критерію розумності їхнього розміру та є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 15, 19, 44, 48, 76-81, 89, 95, 128, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) від сплати аліментів та заборгованості з них у сумі 172814,11 (сто сімдесят дві тисячі вісімсот чотирнадцять) гривень 11 копійок, нарахованих штрафів у розмірі 20797 (двадцять тисяч сімсот дев`яносто сім) гривень 00 копійок та у розмірі 10912 (десять тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 60 копійок, виконавчого збору у розмірі 17281 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 41 копійка, що складає загальну суму 221805 (двісті двадцять одну тисячу вісімсот п`ять) гривень 12 копійок у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-652, виданого Арцизьким районним судом Одеської області 10 грудня 2010 року. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано протягом строку оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арцизького районного суду
Одеської області        Гусєва Н.Д.