ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6552/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - 

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії ОСОБА_2 , які полягають у не наданні відповіді на запит щодо сплати орендної плати у безготівковій формі на рахунки ФОП ОСОБА_3 та сплату останньою обов`язкових платежів і зборів в бюджет Держави;
- зобов`язати відповідача надати відповідь на інформаційний запит по суті.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.01.2026 особисто звернувся до судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надіслати на електронну адресу: 1) договір оренди квартири площею 66,2 кв.м, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , зареєстрованою як ФОП за адресою АДРЕСА_1 ; 2) документи (платіжні доручення) за період з 01.10.2022 по 31.12.2025, які підтверджують сплату ОСОБА_2 щомісячної орендної плати у сумі 16500,00 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 . Вказує, що 15.01.2026 ним отримано лист №03.1-04/1149/26 від 15.01.2026 за підписом керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду Томашівського О.Г., у якому зазначено, що Львівський окружний адміністративний суд не володіє запитуваною інформацією, а саме в суді відсутній договір оренди та платіжні доручення. Позивач наголошує, що не звертався із запитом до юридичної особи Львівського окружного адміністративного суду, а направляв запит особисто судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 як особі, уповноваженій на виконання функцій держави, яка отримує заробітну плату за рахунок платників податків. Станом на 22.01.2026 суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 не надано жодної відповіді на інформаційний запит, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою судді від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Станом на день розгляду цієї справи жодних заяв по суті від відповідача на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
09.01.2026 член територіальної громади м.Львів ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) особисто із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив суддю Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 надіслати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 : 1) договір оренди квартири площею 66,2 кв.м, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , зареєстрованою як ФОП за адресою АДРЕСА_1 ; 2) документи (платіжні доручення) за період з 01.10.2022 по 31.12.2025, які підтверджують сплату ОСОБА_2 щомісячної орендної плати у сумі 16500,00 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 , з якого вона сплачує 20% податок.
Указом Президента України від 19.09.2008 №843/2008 ОСОБА_2 призначена на посаду судді Тернопільського окружного адміністративного суду.
Указом Президента України від 08.07.2009 №519/2009 ОСОБА_2 переведена на роботу на посаді судді Херсонського окружного адміністративного суду у межах п`ятирічного строку.
Рішенням голови Верховного Суду від 22.08.2022 №390/0/149-22 ОСОБА_2 відряджено до Львівського окружного адміністративного суду для здійснення правосуддя.
Отже, на час звернення позивача із запитом на отримання публічної інформації ОСОБА_2 була суддею Львівського окружного адміністративного суду.
Листом Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 №03.1-04/1149/26 за підписом керівника апарату суду Томашівського О.Г. позивача повідомлено, що суддя Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 не є суб`єктом відносин у сфері доступу до публічної інформації та не є розпорядником публічної інформації в розумінні ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а здійснює правосуддя незалежно та підкоряється лише закону. Організаційне та документальне забезпечення діяльності Львівського окружного адміністративного суду здійснює апарат суду в межах наданих законом повноважень. Львівський окружний адміністративний суд не володіє запитуваною інформацією, а саме в суді відсутній договір оренди квартири площею 66,2 кв.м, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , а також документи (платіжні доручення) за період з 01.10.2022 по 31.12.2025, які підтверджують сплату ОСОБА_2 щомісячної орендної плати у сумі 16500,00 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 , з якого вона сплачує 20% податок, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повідомлено про відмову у задоволенні вказаного запиту.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується із діями судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2, які полягають у ненаданні відповіді на запит, та просить зобов`язати ОСОБА_2 надати відповідь на інформаційний запит по суті.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Згідно зі ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Метою зазначеного Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закону №2939-VI).
Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
У ст.3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Згідно ст.5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Відповідно до ст.12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у ст.13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Положенням п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст.13 Закону №2939-VI).
Згідно з ч.ч.1-4 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
У відповідності до ч.1 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Перевіряючи оскаржувані дії відповідача на предмет відповідності критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, суд керується наступним.
Зі змісту запиту від 09.01.2026 слідує, що позивач звернувся із запитом на отримання публічної інформації, який направив до Львівського окружного адміністративного суду, та в якому просив суддю Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 надати договір оренди квартири площею 66,2кв.м, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , а також документи (платіжні доручення), які підтверджують сплату ОСОБА_2 щомісячної орендної плати у сумі 16500,00 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 .
У контексті спірних правовідносин слід з`ясувати, чи є відповідач розпорядником запитуваної позивачем інформації.
Як зазначено судом вище, ст.19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Суд звертає увагу, що визначене поняття «суб`єкт владних повноважень» не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб`єктів, зазначених у п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI.
Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постанові від 30.12.2020 у справі №240/1422/19, у якій зазначено: «Поняття «суб`єкти владних повноважень», викладене у ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відрізняється від інших законодавчих актів. Так, відповідно до ст.3 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У КАС України до суб`єктів владних повноважень віднесено посадових чи службових осіб. Проте такі особи не є суб`єктами владних повноважень та розпорядниками інформації згідно з нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації». Це пов`язано з тим, що окремі посадові чи службові особи не повинні володіти інформацією або бути її розпорядниками. До посадових чи службових обов`язків таких осіб може входити зберігання або обробка публічної інформації, вони також можуть використовувати інформацію у своїй роботі, але вони не є суб`єктами, які зобов`язані надавати публічну інформацію - таким суб`єктом є орган влади, в якому вони працюють. Тому, запитувачу при поданні запиту не важливо знати, хто саме з посадових чи службових осіб володіє інформацією - запит подається до органу влади, як до розпорядника такою інформацією. Враховуючи зазначене, не є також розпорядниками інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» народні депутати України, депутати місцевих рад та Верховної Ради АРК, сільський, селищний, міський голова, судді, прокурори, державні виконавці тощо.».
Отже, позивач звернувся до відповідача, яка на час звернення позивача із запитом на отримання публічної інформації була суддею Львівського окружного адміністративного суду та відповідно не була розпорядником інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», відтак не мала обов`язку надавати запитувану позивачем публічну інформацію.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).
Ураховуючи зазначені висновки Верховного Суду, суд констатує, що запит на публічну інформацію позивачу слід було подавати до Львівського окружного адміністративного суду, суддею якого на час звернення була відповідач у справі ОСОБА_2 .
При цьому судом враховується, що позивач у позовній заяві наголошує, що не звертався із запитом до юридичної особи Львівського окружного адміністративного суду, а направляв запит особисто судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 , як особі, уповноваженій на виконання функцій держави, та яка отримує заробітну плату за рахунок платників податків. Станом на 22.01.2026 суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 не надано жодної відповіді на інформаційний запит, що стало підставою для звернення до суду.
З наведеного слідує, що позивач, звернувшись до суду із цим позовом, окреслив чіткі межі заявлених позовних вимог, їх підстави, предмет та сторони.
Статтею 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак суд, дотримуючись принципу диспозитивності в адміністративному судочинстві, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.
Окремо суд зазначає, що навіть якби відповідач була належним розпорядником інформації у розумінні Закону №2939-VI, запитувані позивачем документи - договір оренди квартири, укладений між фізичною особою ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , та платіжні доручення про сплату ОСОБА_2 орендної плати з власних коштів - не належать до публічної інформації у розумінні ч.1 ст.1 Закону №2939-VI, оскільки такі документи не створювалися та не отримувалися в процесі виконання ОСОБА_2 її обов`язків як судді, а стосуються виключно її приватного життя та цивільно-правових відносин з третьою особою. У п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Суд вказує, що норми Закону №2939-VI регулюють відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію. Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
Таким чином, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку про відсутність протиправних дій (бездіяльності) відповідача у ненаданні відповіді на запит позивача від 09.01.2026, тому у задоволенні цієї позовної вимоги суд відмовляє.
Зважаючи на те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача надати відповідь на інформаційний запит по суті є похідною позовною вимогою, у задоволенні такої суд також відмовляє.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог.
А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - слід відмовити.
Щодо судового збору, то згідно з п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а тому такий ним не сплачувався.
Керуючись ст.ст.2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ланкевич А.З.