справа № 691/1305/25
провадження № 2/691/331/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	Городищенський районний суд  Черкаської області	

В складі:
головуючого судді Савенко О.М.
з участю секретаря судових засідань Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ТОВ «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
встановив :
ТОВ «ВВС-Факторинг» звернулося в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач мотивує, що 25 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №7634765. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 2000,00 грн. строком на 29 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку на який видавався кредит. ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн, шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» № 236850 від 25 серпня 2021 року. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий персональний ідентифікатор НОМЕР_2 направлено відповідачу 28 серпня 2021 року на номер мобільного телефону вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів НОМЕР_3 та введено позичальником у відповідне поле на сайті ТОВ «Фінансова компанія «Арагон». Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Ініціатором щодо укладення кредитного договору є відповідач, маючи необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту, самостійно обрав дату укладання договору, погодився з умовами кредитування та отримав від товариства кредитні кошти. 19 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ «ВВС- Факторинг» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №19/01.2022, відповідно умов якого до ТОВ «ВВС- Факторинг» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості від 19 січня 2022 року до ТОВ «ВВС- Факторинг» перейшло право вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором в сумі 8069,20 грн.. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена (а.с.1-4).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву та пред`явлення зустрічного позову (а.с.87).
В підготовчому засіданні 29 вересня 2025 року постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення цивільної справи до судового розгляду з викликом сторін до суду (а.с.93).
У судове засідання представник позивача ТОВ «ВВС- Факторинг», будучи вчасно та належним чином повідомленим, не з`явився, за змістом позовної заяви просив судовий розгляд цивільної справи провести у відсутності представника, вказавши на підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.1-4). 
Відповідач ОСОБА_1 , будучи вчасно та належним чином повідомленою про розгляд цивільної справи, шляхом надіслання судових повісток, розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd. ck. court. gov. ua., у судове засідання не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, як і не надіслала заяв чи то клопотань про розгляд справи у її відсутність або перенесення розгляду. 
З врахуванням вищезазначеного, суд, прийшов до висновку про можливість судового розгляду цивільної справи у відсутності представника позивача ТОВ «ВВС- Факторинг» та відповідача Бурлаки Л.І., остільки їх неявка не перешкоджає розгляду по суті, у їх відсутність. При прийнятті такого рішення суд, орієнтований і на судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.Так, згідно п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, п.27 рішення «Олександр Шевченко проти України» заява № 8371/02 від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» заява №50966/99 від 14 жовтня 2003 року).
Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вивчивши зміст клопотання представника позивача ТОВ «ВВС- Факторинг» про розгляд у його відсутність, враховуючи належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 , відсутність відзиву, заперечення, чи то клопотань про необґрунтованість позовних вимог, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Позивач повинен зазначити і довести підстави позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свої матеріально-правові вимоги. 
Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України.
Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин – зобов`язання і є зобов`язальними та регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», з врахуванням наступного.
Згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться – ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні – ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У відповідності ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
В ході судового розгляду із досліджених судом доказів встановлено, що 25 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7634765 (а.с.6-9). Згідно п.п.3.1 вище вказаного договору, кредит надається строком на 29 днів до 23 вересня 2021 року, включно, від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п.3.1 цього договору. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Датою отримання кредиту вважається дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної карти, зареєстрованої позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Датою повернення (погашення) кредиту, так само, як і датою сплати процентів вважається дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця. Всі фінансові ризики, які пов`язані із затримкою в надходженні безготівкових коштів на поточний рахунок кредитодавця, несе позичальник. Кредит надається на умовах сплати процентів і основної суми кредиту в кінці строку дії кредитного договору. Зобов`язання кредитодавця з видачі кредиту є відкличними і кредитодавець має право відмовитися від видачі кредиту без пояснення причин відмови позичальнику. Укладення договору не пов`язано з необхідністю отримання позичальником додаткових чи супутніх послуг третіх осіб (а.с.6-9). Крім того, у кредитному договорі №7634765 від 25 серпня 2021 року, між сторонами погоджено права і обов`язки та відповідальність сторін (а.с.6-9). Відповідно до п.11.2 договору, дія договору припиняється п.11.2.1 після закінчення строку, визначеного п.3.1 договору, п.11.2.2 у випадку дострокового розірвання цього договору в порядку, визначеному п.9.2 цього договору (а.с.6-9). Згідно п.11.3 договору, між сторонами погоджено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (а.с.6-9). Як вбачається із п.п.11.7-11.11 договору, сторони дійшли згоди, що договір підписується електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитодавця і електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника, зразком електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника є логін особистого кабінету та парольвходу до особистого кабінету. Строк кредиту, визначений п.3.1 договору, може бути змінений (збільшений), за умови оплати позичальником процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Підписанням цього договору позичальник дає згоду/дозвіл кредитодавцю на доступ до своєї кредитної історії в порядку та обсязі, передбаченому чинним законодавством України, збір, зберігання, використання, обробку, передачу та поширення через бюро кредитних історій про себе, включаючи інформацію, яка міститься в державних реєстрах та інших базах публічного користування), у тому числі інформації, що складає кредитну історію позичальника, в тому числі інформації, яка складає кредитну історію позичальника, у порядку, визначеному відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилися і позичальник підписанням даного договору позики надає свою згоду, що в разі необхідності кредитодавцем можуть бути укладені окремі договори щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Після підписання цього договору позики зміна будь-яких умов позичальником в односторонньому порядку не допускається (а.с.6-9). Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №№7634765 від 25 серпня 2021 року має форму електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, при цьому одноразовий персональний ідентифікатор UА562449 було направлено відповідачу 25 серпня 2021 року на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів НОМЕР_3 та введений позичальником у відповідне поле на сайті (а.с.6-9). Також, відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був підписаний графік платежів (а.с.6-9). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 2000,00 грн., строком на 29 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видався кредит. Згідно довідки щодо ідентифікації позичальника в системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», наданої позивачем, особу позичальника ідентифіковано як ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_4 , паспорт Серія НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_1 , номер телефону НОМЕР_3 (а.с.6-9, 10). Ідентичні дані особи відповідача ОСОБА_1 зазначені в Анкеті позичальника (а.с.11). Згідно довідки ТОВ «ПрофітГід» від 25 серпня 2023 року №236850, 25 серпня 2021 року о 11:29:05 год проведена успішна транкзація № 32988-01435-49123 щодо видачі кредиту за договором №7634765 від 25 серпня 2021 року, а саме було перераховано грошові кошти в сумі 2000,00 грн. на банківську карту НОМЕР_1 , банк-емітент SENSE BANK (а.с.17), на підставі договору про надання фінансових послуг з преказу коштів №ПГ-19 від 04 січня 2021 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ «ПрофітГід» (а.с.21-26). Між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ «ВВС- Факторинг» 19 січня 2021 року укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 19/01.2022 (а.с.27-29), відповідно до умов якого до ТОВ «ВВС- Факторинг» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, що підтверджується Реєстром боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості від 25 серпня 2021 року та Актом приймання-передачі до Договору про надання фінансових послуг факторингу № 19/01.2022 від 19 січня 2021 року (а.с.30, 31-69). Відповідно до вказаного Реєстру боржників, до ТОВ «ВВС- Факторинг» перейшло право вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором №7634765 від 25 серпня 2021 року в сумі 7474,00 грн., з яких 2000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 556,80 грн. - сума простроченої заборгованості, 4917,20 грн. - сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам (а.с.18-20). Відповідач не виконувала умови взятого на себе зобов`язання, тіло кредиту та проценти за користування кредитом, не сплачувала. Станом на день звернення із позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 19 лютого 2022 року становить – 8069,20 грн., та складається з: 7474,00 грн. - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги; 595,20 грн. - сума нарахованих відсотків (а.с.12-14). Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 19 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року нараховано відсотки за користування грошовими коштами за даний період у розмірі 3,31 грн., сума заборгованості на 24 лютого 2022 року складає 8072,51 грн. (а.с.15-16). АТ «СЕНС БАНК» на виконання ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2025 року про витребування доказів (а.с.100), надав відповідь №1169-БТ-32.3/2026 від 25 січня 2026 року та підтвердив, що ОСОБА_1 належить банківська карта НОМЕР_1 на яку було переказано кошти в сумі 2000,00 грн. (а.с.107-108).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, ст.ст. 626,628 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася, ч.2 ст.639 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, згідно ст.ст.205,207 ЦК України.
Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-ІІІ від 12 липня 2001 року, договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розмішено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією Верховного Суду в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, відповідно до яких Верховний Суд застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на веб-сайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, підписаний був лише електронний договір.
Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VІІІ договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» №675-УІІІ.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VШ зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму, ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Так, досліджені судом докази у цивільній справі не містять повідомлення відповідача, як боржника про заміну кредиторів. Проте, суд виходить з того, що неповідомлення боржника про заміну кредиторів не тягне за собою підстав для відмови у позові новому кредитору, а може лише впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попереднім або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_1 укладаючи кредитний договір, з метою отримання коштів, мала можливість ознайомитися із умовами надання кредиту, обравши електронну форму кредитування, остільки протилежного суду не обґрунтовано.
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вище зазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
У своїх рішення Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, вказує, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ТОВ «Фінансова компанія «Арагон»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Зазначені обставини судом перевірені на підставі пояснень сторін і досліджених доказів.
Такі висновки відповідають правовим позиціям, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15).
Згідно вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання щодо погашення суми позики, і це є істотним порушенням договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7634765 від 25 серпня 2021 року, заміну згідно договору про надання фінансових послуг факторингу № 19/01.2022 від 19 січня 2022 року первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» на нового кредитора та ТОВ «ВВС-Факторинг», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7634765 від 25 серпня 2021 року, та внаслідок такого порушення позивач позбавлений можливості отримати суму боргу, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборговану суму відповідно до умов кредитного договору, оскільки протилежного відповідач до суду не спростувала. Крім того, згідно п.10.3 договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7634765 від 25 серпня 2021 року, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від даного договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів (а.с.6-9). Таким правом, слід вбачати, відповідач не скористалася, а отже, погодилася на вказані у договорі умови.
Відповідно до наданого розрахунку ТОВ «ВВС-Факторинг» за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7634765 від 25 серпня 2021 року стосовно боржника ОСОБА_1 , сума боргу складає 8069,20 грн., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 3,31 грн. за період з 19 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року (а.с.14-16). Згідно розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповненого пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, зокрема, від обов`язку сплатити кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, та забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч.4 ст.1056-1 Цивільного Кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Як встановлено судом, такі вимоги закону позивачем не порушені, нарахування за прострочення кредиту проведено до часу введення воєнного стану в Україні.
До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів, які оцінивши, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. 
Заходи забезпечення позову судом не вживалися.
Згідно ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат у виді сплаченого судового збору та правничої допомоги. 
Так, позивачем, згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 19 вересня 2025 року №3375 (а.с.5), які суд стягує з відповідача у повному обсязі, на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, так як вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно – процесуальним законодавством України. 
Відповідно до договору про надання правової допомоги від 28 травня 2025 року №28/05/25, з додатком у виді Акту прийому передачі наданих послуг від 15 вересня 2025 року №63, який є невід`ємною частиною до договору про надання правової допомоги, позивач уклав договір з адвокатським об`єднанням «ДЕНАЛІ» про надання правничої допомоги (а.с.70-77). Вище наведене вказує, що між сторонами визначено витрати за надання правничої допомоги, та підтверджено до суду, що вказані послуги на суму 5000 грн., адвокатом надані, а позивачем прийняті (а.с.77). Оплата за надання правничої допомоги здійснена в повному обсязі (а.с.79).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав договір з адвокатським об`єднанням «ДЕНАЛІ» про надання правничої допомоги (а.с.70-76). Згідно Акту прийому передачі наданих послуг від 15 вересня 2025 року №63, правову допомогу надано на суму 5000,00 грн. (а.с.77). 
Задовольняючи частково, з використанням принципу співмірності, вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що такі витрати є не в повній мірі доведеними та документально не підтверджують їх сплату. Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 755/18750/20 сформував висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, саме такі обставини суд встановив під час розгляду цивільної справи стосовно відповідача ОСОБА_1 , з огляду на сталість судової практики у вказаній категорії справ, складність справи та витрачений адвокатом час. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.55, 129 Конституції України, ст. ст. 207, 509, 526, 527, 530, 599, 610, 611, 626, 628, 638, 639, 1048, 1054, 1055, 1077 ЦК України, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 137, 141, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про електронну комерцію», суд,-
ухвалив: 
позовну заяву ТОВ «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_4 , паспорт Серія НОМЕР_5 , місце реєстрації АДРЕСА_1 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» юридична адреса м.Київ, пров.Бутишів, №12, Код ЄДРПОУ 37686875, заборгованість за кредитним договором №7634765 від 25 серпня 2021 року станом в розмірі 8069 (вісім тисяч шістдесят дев`ять) грн. 20 коп., яка складається з: 7474, 00 грн. – розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги; 595,20 грн. - сума нарахованих відсотків.
Стягнути із ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_4 , паспорт Серія НОМЕР_5 , місце реєстрації АДРЕСА_1 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» юридична адреса м.Київ, пров.Бутишів, №12, Код ЄДРПОУ 37686875, понесені судові витрати по сплаті судового збору, в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн..
В задоволенні інших позовних вимог позивача – відмовити.
Копію рішення суду направити позивачу, відповідачу, для відому.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd. ck. court. gov. ua.

Суддя 	О. М. Савенко