Справа № 305/1108/26

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю захисника-адвоката Васильченко Г. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/278/26 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Васильченко Г. І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 28.04.2026. 
Цією постановою: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , військовослужбовець НОМЕР_1 прикордонного загону інспектор прикордонної служби 1 категорії – начальник 2 групи мінометів 1 вогневого відділення прикордонної мінометної застави 1 ПКШР, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 339245 від 07.04.2026 та постанови судді від 28.04.2026 вбачається, що ОСОБА_1 , 06.04.2026 близько 20 год 30 хв, був виявлений та затриманий в межах контрольованого прикордонного району на напрямку прикордонного знаку № 405, на відстані близько 5500 м до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», під час спроби незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку шляхом подолання гірських масивів. Своїми діями громадянин України, ОСОБА_1 , порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Васильченко Г. І. просить постанову судді від 28.04.2026 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 не мав наміру перетнути державний кордон з метою ухилення від мобілізації. Він є військовослужбовцем, перебував у щорічній відпустці на відпочинку, і в цей час, коли його зустріли 
-2-
прикордонники прогулювався гірськими масивами і прямував до найближчого кемпінгу для туристів. Крім того, ОСОБА_1 не залишав самовільно військову частину. Висновок про те, що ОСОБА_1 в такий спосіб хотів ухилитися від мобілізації не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він є діючим військовослужбовцем, і добровільно уклав контракт на проходження військової служби. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б вказували на причетність та можливий умисел ОСОБА_1 на перетин державного кордону у такий спосіб, який ставиться йому у провину. Наявність закордонного паспорта ще не свідчить про намір ОСОБА_1 перетнути кордон, оскільки його було зупинено не в темний час доби і на відстані 5500 м від державного кордону. Крім того, матеріали справи містять суперечності щодо відстані, на якій був затриманий ОСОБА_1 . Так, у протоколі зазначена відстань 5500 м, а в схемі – 6500 м від лінії державного кордону. Також у протоколі особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів зазначено, що у ОСОБА_1 виявлено та вилучено паспорт громадянина України, паспорт громадянина для виїзду за кордон, службове посвідчення ПС, посвідчення УБД, телефон тощо. Натомість, у рапорті зазначено, що у особи серед особистих речей наявне спорядження, яке дозволяє тривалий час автономно перебувати у польових умовах, їжа тривалого зберігання тощо. За таких обставин, дані зазначені у протоколі та рапорті є неправдивими відомостями. Схема правопорушення та відомості в протоколі не можуть бути належними доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення. Крім того, до протоколу не долучені фото та відео фіксація і не залучені свідки. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими незалежними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Сам факт виявлення ОСОБА_1 прикордонним нарядом у контрольованому прикордонному районі не вказує беззаперечно на намір або спробу незаконно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску. Також судом першої інстанції порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки з огляду на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу, захисником подавалося клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення судового засідання. Однак, судове засідання було призначено через три дні, що свідчить про те, що судом першої інстанції захиснику не було надано необхідного часу для надання правової допомоги.
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується відповідними довідками про доставку смс-повідомлення, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника-адвоката Васильченко Г. І., яка не заперечиа щодо розгляду апеляційної скарги у відсутність ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Васильченко Г. І., яка підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
-3-
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 339245 від 07.04.2026 вбачається, що ОСОБА_1 , 06.04.2026 близько 20 год 30 хв, був виявлений та затриманий в межах контрольованого прикордонного району на напрямку прикордонного знаку № 405, на відстані близько 5500 м до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», під час спроби незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку шляхом подолання гірських масивів. Своїми діями громадянин України, ОСОБА_1 , порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 06.04.2026; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 06.04.2026; рапортом заступника начальника ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з морально-психологічного забезпечення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_3 ; копією документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 ; довідкою перевірочних заходів; скріншотами з мобільного телефону з маршрутом руху гірко-лісистою місцевістю в напрямку Республіки Румунія; схемою місця затримання правопорушника на ділянці ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_2 прикордонного загону, при спробі незаконного перетинання державного кордону України, та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі проте, що наявність протоколу про адміністративне правопорушення, у відсутність інших належних та допустимих доказів є недостатніми для здійснення переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять вину особи у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення - є безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.
-4-
Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби. Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника. ОСОБА_1 складені щодо нього адміністративні матеріали підписав, пояснення надавати відмовився згідно ст.. 63 Конституції України, разом з тим скарг чи заяв не подавав.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_1 в межах контрольованого прикордонного району на напрямку прикордонного знаку № 405, на відстані близько 5500 метрів поблизу лінії державного кордону та про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що заступник начальника ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з морально-психологічного забезпечення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався захисник-адвокат Васильченко Г. І. та ОСОБА_1 .
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що заступник начальника ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з морально-психологічного забезпечення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень.
Безпідставними та необґрунтованими, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, визнаються і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази які б вказували на причетність та можливий умисел ОСОБА_1 перетнути державний кордон.
Зі змісту рапорта заступника начальника ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з морально-психологічного забезпечення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_3 вбачається, що йому надійшла доповідь від старшого прикордонного наряду «Прикордонний патруль», що в ході несення служби ними було виявлено та затримано 07.04.2026 о 20 год 30 хв на напрямку 405 прикордонного знаку на відстані 5500 м до державного кордону в межах контрольованого прикордонного району одного громадянина України, який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України до Румунії. В ході опитування було встановлено, що затриманий рухався в бік державного кордону з матою незаконного потрапляння до Румунії для працевлаштування та проживання на території ЄС. Громадянина було затримано та доставлено до приміщення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) з метою проведення перевірочних заходів та складання адміністративних матеріалів. За результатами перевірки офіцером ПРОВ (з м.д. АДРЕСА_2 ) було встановлено, що затриманий громадянин самостійно сформував маршрут руху до державного кордону за допомогою допоміжної інформації в Інтернет мережі та телеграм каналах.

-5-

Викладений у рапорті лейтенанта ОСОБА_3 зміст також узгоджується з інформацією викладеною у довідці перевірочних заходів офіцера (оперуповноваженого) оперативно-розшукової групи (з м.д. АДРЕСА_3 ) прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) головного оперативно-розшукового відділу ОСОБА_5 . 
Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, апеляційний суд звертає увагу на те, що вони є чіткими, послідовними та узгоджуються між собою, а відтак беззаперечно вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав умислу на перетин державного кордону, оскільки останній є військовослужбовцем і на момент затримання перебував у щорічній відпустці, оскільки вони жодним чином не спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Апеляційний суд зазначає також про те, що ОСОБА_1 являючись військовослужбовцем НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_4 , мав приступити до своїх службових обов`язків 06.04.2026, тобто саме в той день, коли був виявлений прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 405 прикордонного знаку на території Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області на відстані 5500 м від державного кордону. Крім того, стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження мети перебування ОСОБА_1 в межах контрольованого прикордонного району.
Доводи апеляційної скарги про суперечність у протоколі та схемі затримання щодо відстані від державного кордону, на якій був затриманий ОСОБА_1 , а також щодо відмінності в протоколі та рапорті інформації про вилучені у ОСОБА_1 при затриманні речі апеляційним судом відхиляються, оскільки такі жодним чином не впливають на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що у діях ОСОБА_1 відсутня вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом про адміністративне затримання, схемою затримання ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи, які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми у даній справі.
Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_1 не мав умислу незаконно перетинати державний кордон з України в Румунію, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 06.04.2026 о 20 год 30 хв, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України в межах контрольованого прикордонного району, на напрямку 405 прикордонного знаку (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області), внаслідок чого ОСОБА_1 був виявлений та затриманий.

-6-
Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції формально та однобоко підійшов до розгляду справи, внаслідок чого постановив незаконне рішення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі захисник не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
Не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови і доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції захиснику не було надано необхідного часу для надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 надійшли до Рахівського районного суду Закарпатської області 15.04.2026, вже наступного дня головуючим суддею справу було призначено до розгляду на 24.04.2026 та повідомлено про це особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. 21.04.2026 стороною захисту було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання. Розгляд справи за клопотанням адвоката Васильченко Г. І. було відкладено на 28.04.2026, будь-яких клопотань чи заяв від захисника до суду першої інстанції більше не надходило. 28.04.2026 судом першої інстанції справу було розглянуто та постановлено судове рішення. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що участь правопорушника у розгляд цієї категорії справи чи його захисника не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без їх участі не є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

-7-

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Васильченко Г. М. залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 28.04.2026 щодо ОСОБА_6 , - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя