ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2026 року 
м. Київ 
справа № 939/2111/21
провадження № 61-12984св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Лідовця Р. А., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , Бородянська селищна рада Бучанського району Київської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Київській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Мневеця Олександра Миколайовича, на рішення Бородянського районного суду Київської області 
від 15 липня 2024 року у складі судді Міланіч А. М. та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 рокуу складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Сушко Л. П., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
1. У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до 
ОСОБА_2 , Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання незаконним (недійсним) державного акту на право власності на земельну ділянку і скасування його реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
2. Позов обґрунтовувала тим, що вона є землекористувачем земельної ділянки площею 0,0030 га з цільовим призначенням для комерційного використання, за адресою: АДРЕСА_1 . 
3.  ОСОБА_2 , своєю чергою, є власником суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
4. До жовтня 2018 року земельна ділянка позивачки була огороджена парканом і вона безперешкодно користувалася нею, проте 17 жовтня 2018 року батько та брат відповідачки самовільно розібрали частину паркану навколо її земельної ділянки та фактично приєднали її до земельної ділянки відповідачки. 
5. Зауважувала, що рішенням Бородянської селищної ради від 07 грудня 
2018 року їй було надано дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж її земельної ділянки.
6. Виготовивши технічну документацію, позивачка звернулась до Державного кадастрового реєстратора з метою внесення відомостей про її земельну ділянку до Державного земельного кадастру, але рішенням №РВ-3201687682019 
від 01 березня 2019 року їй було відмовлено у внесенні відомостей у зв`язку з тим, що суміжна земельна ділянка, належна відповідачці, перетинається (частково накладається) на її земельну ділянку. 
7. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку відповідачки з кадастровим номером 3221055100:05:004:0052 були оформлені у 2006-2007 роках, водночас позивачка свою земельну ділянку отримала у користування на підставі договору купівлі-продажу фундаменту під павільйон, укладеного 06 квітня 2001 року між нею та Бородянським районним споживчим товариством. 
8. 28 грудня 2001 року позивачка оформила Державний акт про право постійного користування землею серії ІКВ №009996. 
9. Вказувала, що раніше її земельна ділянка перебувала у користуванні Бородянської райспоживспілки (Бородянського районного споживчого товариства), що виключає можливість накладення її земельної ділянки на земельну ділянку, належну ОСОБА_2 , право на яку остання оформила на 11 років пізніше. 
10. Стверджувала, що відповідачка, знищивши огорожу її земельної ділянки та заволодівши останньою, встановила свою огорожу із замком, що перешкоджає позивачці у доступі до земельної ділянки та використання її за цільовим призначенням. 
11. Також позивачка звертала увагу суду, що у змісті наявного у технічній документації кадастрового плану земельної ділянки відповідачки не вбачається її (позивачки) прізвища серед сусідів, які межують із вищевказаною земельною ділянкою, що, своєю чергою, не відповідає дійсності. 
12. Вищевказана неточність перейшла у зміст виготовленого Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачки, а відтак, вищезазначене рішення органу місцевого самоврядування, як правовий акт, не відповідає вимогам чинного законодавства України щодо форми та порядку прийняття, а відсутність підпису позивачки у змісті акту встановлення на місцевості та погодження меж земельної ділянки відповідачки свідчить про те, що остання не погоджувала з позивачкою межі своєї земельної ділянки. 
13. Відтак, враховуючи, що земельна ділянка відповідачки наділена і передана 
у власність останньої із порушенням передбаченого законом порядку її надання, без розробки проекту відведення зазначеної ділянки із встановленням місця її розташування, зовнішніх меж та розміру, без узгодження із суміжними власниками і землекористувачами, що призвело до порушення її прав, позивачка вважала, що оспорюване рішення Бородянської селищної ради було винесено неправомірно, 
а тому підлягає визнанню незаконним і скасуванню. 
14. Більше того, з урахуванням вищезазначених обставин, підлягає визнанню незаконним також Державний акт на право власності на земельну ділянку відповідачки, який виданий на підставі вказаного рішення.
15. З урахуванням вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення другої сесії п`ятого скликання 
від 05 травня 2006 року Бородянської селищної ради Київської області в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,115 га, розташовану на АДРЕСА_2 ;
- визнати незаконним (недійсним) Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №318435 від 19 квітня 2006 року гр. ОСОБА_2 площею 0,115 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 3221055100:05:004:0052, розташовану на АДРЕСА_2 та скасувати його реєстрацію;
- зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 розібрати встановлену нею огорожу на її земельній ділянці, звільнити її суміжну земельну ділянку, розташовану в 
АДРЕСА_1 , від сторонніх предметів та не перешкоджати їй у користуванні земельною ділянкою за її цільовим призначенням.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
16. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 липня 
2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 03 вересня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано рішення другої сесії п`ятого скликання Бородянської селищної ради Київської області від 05 травня 2006 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,115 га, розташовану 
в АДРЕСА_2 , протиправним та скасовано його.
Визнано державний акт серії ЯГ № 318435 на право власності на земельну ділянку площею 0,115 га, кадастровий номер 3221055100:05:004:0052, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в 
АДРЕСА_2 , виданий 19 квітня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 , недійсним.
В іншій частині в позові відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 3 666,67 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету судовий збір в розмірі 
1 816,00 грн.
17. Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, районний суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскаржуваним рішенням другої сесії п`ятого скликання Бородянської селищної ради від 05 травня 2006 року ОСОБА_2 помилково було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,115 га, розташовану в АДРЕСА_1 , 
а відтак останнє підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
18. Зокрема, зазначену земельну ділянку було передано без урахування рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради Київської області від 26 жовтня 2001 року, яким позивачці було передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,0030 га, розташовану в АДРЕСА_1 , що призвело до накладення земельних ділянок, площа якого, згідно з висновком експерта, становить 6,66 кв. м.
19. Таким чином, оскільки оскаржуваним рішенням порушено права позивачки як землекористувача, районний суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 .
20. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 демонтувати встановлену огорожу, звільнити суміжну земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , від сторонніх предметів та не чинити позивачці перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідно до її цільового призначення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині у зв`язку із недоведеністю заявлених вимог.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
21. У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Мневеця О. М., на рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року у вказаній справі.
22. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
23. Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2026 рокусправу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
24. У касаційній скарзі адвокат Мневець О. М.просить скасувати оскаржувані судові рішення та за результатами касаційного перегляду справи ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
25. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17, від 18 березня 2020 року в справі № 175/1186/15-ц та в справі № 129/1033/13-ц, від 04 листопада 2020 року в справі № 904/684/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
26. Крім того у якості підстави касаційного оскарження вказує встановлення судами попередніх інстанцій обставин, що мають суттєве значення при вирішенні справи, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
27. Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалені у справі рішення обґрунтовані неналежними та недопустимими доказами.
28. Відтак, на переконання адвоката Мневеця О. М., право, з метою захисту якого ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у останньої не виникало, а тому не підлягає судовому захисту.
29. Як зауважує представник на обґрунтування касаційної скарги, матеріали справи містять Державний акт про право постійного користування землею серії 
І-КВ № 009996 від 28 грудня 2001 року. 
30. Вищевказаний акт було видано позивачці на підставі рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради від 29 жовтня 
2001 року.
31. Зауважує, що Бородянська селищна рада у вищевказаний день, тобто 
29 жовтня 2001 року, не приймала будь яких рішень, зокрема, щодо затвердження технічної документації по виготовленню державного акту на право постійного користування землею приватному підприємцю ОСОБА_1 . 
32. Вищевказане підтверджується отриманою на запит суду архівною копією рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради від 26 жовтня 2001 року «Про затвердження технічної документації по виготовленню державного акту на право постійного користування землею приватному підприємцю ОСОБА_1 ».
33. Зауважує, що вищезазначене рішення приймалось селищною радою, за його змістом, відповідно до положень статті 30 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у відповідній редакції, з чого можливо зробити висновок, що 29 жовтня 2001 року технічна документація Бородянською селищною радою не затверджувалась.
34. Звертає увагу колегії суддів на те, що надана в постійне користування 
ОСОБА_1 земельна ділянка перебувала у користуванні Бородянської райспоживспілки. 
35. Вважає, що суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи його довірительки про відсутність у позивачки законного права користування земельною ділянкою, не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 25 червня 2019 року у справі № 911/2701/17, у якій зазначено, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають 
у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними 
в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, 
і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись у відповідності до закону. 
36. На обґрунтування заперечень щодо позовних вимог ОСОБА_1 , його довірителька зазначала про порушення Бородянською селищною радою вимог земельного законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин щодо порядку передання ОСОБА_1 в постійне користування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , які полягали у: 
- порушенні вимог статті 30 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом павільйону;
- порушенні вимог статті 19 ЗК України щодо надання у користування земельної ділянки, що перебуває власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, організації, з урахуванням вимог, встановлених змістом статей 27, 31, 32 ЗК України; 
- порушенні вимог частини сьомої статті 19 ЗК України щодо того, що надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. 
37. Водночас, Бородянська селищна рада всупереч змісту вищезазначених норм ЗК України передала ОСОБА_1 земельну ділянку в постійне користування, затвердивши технічну документацію по складанню державного акту на право постійного користування землею, тобто без розробленого проекту відведення земельної ділянки (проекту землеустрою), що, своєю чергою, є безумовною підставою відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки право позивачки, яке остання вважала порушеним при зверненні до суду із позовом, набуте у незаконний спосіб. 
38. На переконання адвоката Мневеця О. М., Бородянською селищною радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 не було дотримано порядку погодження питань, пов`язаних із вилученням (викупом) земель, встановлених статтею 34 ЗК України, оскільки одним й тим же рішенням селищна рада вилучила спірну земельну ділянку 
у Бородянській райспоживспілки та надала її в постійне користування ОСОБА_1 .
39. Також зауважує на відсутності затвердженої технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки, а також на те, що проект відведення земельної ділянки ОСОБА_1 не розроблявся та, відповідно, не затверджувався селищною радою.
40. Вищезазначене у своїй сукупності, а саме зазначення в державному акті на право постійного користування землею рішення Бородянської селищної ради як підстави набуття права користування земельною ділянкою позивачкою, яке фактично селищною радою не приймалось, свідчить про недійсність цього державного акту відповідно до положень ЦК України та, як наслідок, про нікчемність правочину, оформленого таким державним актом відповідно до вимог чинного 
ЦК України.
41. Водночас заявник касаційної скарги вважає необґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності технічної помилки у державному акті на право постійного користування земельною ділянкою, виданому ОСОБА_1 , а саме щодо дати рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради Київської області. Як вказує заявник, вищевказану сесію фактично проведено 26 жовтня 2001 року, тоді як у державному акті помилково вказано дату «29 жовтня 2001 року». На його переконання, ця помилка впливає на правомірність набуття позивачкою права постійного користування земельною ділянкою та спростовує висновки судів щодо неправомірності передачі земельної ділянки відповідачці.
42. Вищевказане підтверджується тим, що Бородянська селищна рада не мала будь-яких підстав затверджувати технічну документацію по складанню державного акту на право постійного користування землею ОСОБА_1 26 жовтня 2001 року, оскільки станом на 26 жовтня 2001 року технічна документація в повному обсязі виготовлена не була, що беззаперечно підтверджується її змістом, зокрема, висновком відділу архітектури та містобудування Бородянської районної державної адміністрації Київської області виданим Сміян Н. М. 28 жовтня 2001 року, та висновком Бородянського районного відділу земельних ресурсів, виданим 
ОСОБА_1 також 28 жовтня 2001 року.
43. Таким чином, станом на 26 жовтня 2001 року технічна документація по складанню державного акту на право постійного користування землею ОСОБА_1 в повному обсязі не існувала, а відтак не могла бути затвердженою у вказану дату, що спростовує висновок судів про описку в даті рішення селищної ради, як 
і висновок щодо прийняття Бородянською селищною радою рішення 26 жовтня 
2001 року.
44. Таким чином, у розрізі встановлених обставин у справі, підтвердженим є факт відсутності набуття позивачкою права користування земельною ділянкою, тобто відсутності порушеного права, на захист якого і були спрямовані порушені перед судом позовні вимоги, оскільки державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 містить дату рішення селищної ради, яким, нібито, затверджувалась технічна документація (29 жовтня 2001 року), тобто у дату, коли селищна рада не проводила пленарних засідань, а на дату «26 жовтня 2001 року», коли на переконання судів попередніх інстанцій була затверджена технічна документація, остання у повному обсязі не існувала, що, на переконання заявника, доведено датами отримання необхідних висновків органів архітектури та земельних ресурсів, а саме 28 жовтня 2001 року.
45. Додатково адвокат Мневець О. М. вказує на те, що судами в обґрунтування судових рішень було покладено неналежний доказ - висновок комплексної судової земельно-технічної експертизи №СЕ-1202-1-1303.22.
46. На переконання адвоката Мневеця О. М., про неналежність висновку судової експертизи свідчить те, що судовий експерт Кріва К. В. без дозволу суду залучив до проведення експертизи фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , який виконував інженерно-геодезичні роботи в межах призначеної судом експертизи. При цьому ОСОБА_3 не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
47. На переконання заявника касаційної скарги, вищезазначені обставини свідчать про фактичне проведення у справі комплексної судової експертизи, висновок якої був покладений судами попередніх інстанцій в основу висновку про наявність порушеного права позивачки, за відсутності відповідної ухвали суду про її призначення, що, на думку заявника, свідчить про проведення експертизи з порушенням вимог процесуального законодавства.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
48. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 квітня 2001 року між Бородянським районним споживчим товариством та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до змісту якого остання придбала у власність приміщення павільйону, незавершеного будівництвом, (готовністю 7%), фундамент, що знаходиться в АДРЕСА_3 (Т.2, а.с.154).
49. Вищевказане незавершене будівництвом приміщення павільйону розміщувалось на земельній ділянці площею 0,003 га, яка перебувала у постійному користуванні Бородянської райспоживспілки на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 22 серпня 1995 року (Т.1, а.с.19-21).
50. Відповідно до акту приймання-передачі від 06 квітня 2001 року, складеного ОСОБА_1 та комісією Бородянського районного споживчого товариства, остання передала, а ОСОБА_1 прийняла незавершений будівництвом павільйон разом із земельною ділянкою площею 0,003 га за адресою: 
АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.24).
51. За погодженням з Бородянською селищною радою Київської області 
у 2001 році Бородянським регіональним земельно-кадастровим бюро було виготовлено технічну документацію по складанню державного акта на право постійного користування землею приватним підприємцем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в межах Бородянської селищної ради Київської області (Т.1, а.с.180-210).
52. Рішенням вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради Київської області від 26 жовтня 2001 року було затверджено технічну документацію зі складання державного акта на право постійного користування землею приватному підприємцю ОСОБА_1 та надано їй (позивачці) в постійне користування земельну ділянку площею 0,0030 га (забудовані землі), вилучивши її з землекористування Бородянського районного споживчого товариства, згідно договору купівлі-продажу від 06 квітня 2001 року. Бородянському регіональному земельно-кадастровому бюро доручено виготовити державний акт на право постійного користування землею (Т.3, а.с.21-24).
53. 28 грудня 2001 року приватному підприємцю ОСОБА_1 було видано державний акт на право постійного користування землею, а саме надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,0030 гектарів, розташовану на території Бородянської селищної ради для комерційного використання. Також судами зі змісту вищевказаного акта становлено, що земельна ділянка, виділена приватному підприємцю ОСОБА_1 , межує із землями селищної ради на АДРЕСА_3 (Т.1, а.с.17-18).
54. Зі змісту договору купівлі-продажу від 30 січня 2002 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , встановлено, що остання є власником 3/4 частин суміжного будинковолодіння АДРЕСА_2 (Т.1, а.с.133).
55. Рішенням другої сесії п`ятого скликання Бородянської селищної ради 
від 05 травня 2006 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в смт. Бородянка Київської області та передано безоплатно 
у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства 
в смт. Бородянка громадянам України згідно із додатком, зокрема, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1150 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.67-86).
56. На підставі вищевказаного рішення 19 квітня 2007 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,115 га, кадастровий номер 3221055100:05:004:0052 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована на території 
АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.134).
57. Рішенням сорок третьої сесії сьомого скликання від 07 грудня 2018 року 
ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,0030 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на АДРЕСА_3 на території Бородянської селищної ради (Т.1, а.с.32).
58. На підставі вищевказаного рішення у 2018 році приватним підприємством «Єдиний центр» виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована в 
АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.35-66).
59. Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу у Бородянському районі Міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області було розглянуто заяву Бородянської селищної ради (ФОП ОСОБА_1 ) про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 22 лютого 2019 року (реєстраційний номер ЗВ-3216244542019) та відмовлено у внесенні таких відомостей у зв`язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, а саме наявний перетин ділянки з ділянкою 3221055100:05:004:0052, площа співпадає на 22,6667% (Т.1, а.с.87-88).
60. Відповідно до висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи №СЕ-1202-1-1303.22 земельна ділянка з кадастровим номером 3221055100:05:004:0052, площею 0,115 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в 
АДРЕСА_2 та передана у власність ОСОБА_2 , накладається на земельну ділянку площею 0,0030 га, з цільовим призначенням - для комерційного використання, що розташована в АДРЕСА_3 та перебуває в постійному користуванні 
ОСОБА_1 на площі 6,66 кв. м. (0,000666 га) (Т.2, а.с.40-82).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
61. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
62. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
63. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
64. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
65. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права 
66. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнаючи недійсними рішення другої сесії п`ятого скликання Бородянської селищної ради Київської області від 05 травня 2006 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також державний акт серії 
ЯГ № 318435 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,115 га, кадастровий номер 3221055100:05:004:0052, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оспорюваним рішенням відповідачці помилково було передано у приватну власність зазначену земельну ділянку.
67. На переконання судів, це рішення було прийнято без урахування рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради Київської області від 26 жовтня 2001 року, яким ОСОБА_1 було передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,0030 га, розташовану в АДРЕСА_1 . 
68. Як наслідок, між зазначеними земельними ділянками виникло накладення, площа якого, згідно з висновком експерта, становить 6,66 кв. м (0,000666 га).
69. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що рішення Бородянської селищної ради від 05 травня 2006 року прийнято з порушенням вимог законодавства та ним порушені права позивачки як землекористувача, у зв`язку із чим визнали його недійсним у відповідній частині.
70. Також суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки рішення Бородянської селищної ради від 05 травня 2006 року, на підставі якого ОСОБА_2 було видано оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку, визнано недійсним у відповідній частині, видача цього державного акта порушує права позивачки як землекористувача. З огляду на це суди дійшли висновку про наявність підстав для визнання недійсним державного акта серії ЯГ № 318435.
71. З такими висновками погоджується і колегія суддів з огляду на таке.
72. Доводи касаційної скарги загалом зводяться до того, що суди попередніх інстанцій встановили суттєві обставини справи на підставі недопустимих доказів. На переконання заявника, такими доказами є документи, подані стороною позивача на підтвердження права постійного користування земельною ділянкою, на захист якого подано позов, а також висновок судової земельно-технічної експертизи, на підставі якого суди встановили факт накладення земельної ділянки, що належить відповідачці, на земельну ділянку позивачки. Відтак колегія суддів здійснює перевірку законності оскаржуваних судових рішень у межах наведених доводів касаційної скарги.
73. Зміст права власності на землю передбачений законодавцем у змісті 
статті 78 ЗК України (тут і далі - у редакції на момент прийняття оспорюваного рішення), відповідно до змісту частини першої-третьої якої право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. 
Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
74. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина друга статті 95 ЗК України).
75. Згідно зі статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, 
а також дотримуватися правил добросусідства.
76. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; 
ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
77. Відповідно до частини першої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
78. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
79. Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
80. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
81. Аналіз вищезазначених норм права дає підставу для висновку, що задоволення позову власника чи користувача земельної ділянки є встановлення факту порушення його прав та існування перешкод у здійсненні останніх, 
а недійсним у судовому порядку, своєю чергою, може бути визнано акт (рішення) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, якщо останній не відповідає вимогам законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав акт (рішення), але при цьому обов`язковою умовою для визнання акту недійсним є порушення в зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
82. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
83. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних 
у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
84. Відтак, ураховуючи, що рішенням другої сесії п`ятого скликання Бородянської селищної ради Київської області від 05 травня 2006 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, на підставі якого було видано державний акт серії ЯГ № 318435 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,115 га, кадастровий номер 3221055100:05:004:0052, відповідачці було передано у приватну власність земельну ділянку без урахування рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради Київської області від 26 жовтня 2001 року, яким 
ОСОБА_1 було передано у постійне користування земельну ділянку площею 
0,0030 га, розташовану в АДРЕСА_1 , що призвело до накладення зазначених земельних ділянок площею 6,66 кв. м. (0,000666 га), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що зазначене рішення Бородянської селищної ради прийнято з порушенням вимог законодавства, оскільки ним порушено права позивачки як землекористувача.
85. Водночас колегія суддів вважає неспроможними посилання касаційної скарги на відсутність порушеного права позивачки на земельну ділянку у зв`язку із відсутністю відповідного рішення Бородянської селищної ради, датованого саме 
29 жовтня 2001 року, оскільки, як обґрунтовано зауважено районним судом у змісті оскаржуваного рішення, помилкове зазначення дати винесення рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради Київської області, яка в дійсності відбулася 26 жовтня 2001 року, а не 29 жовтня 2001 року, не впливає на правомірність набуття позивачкою права користування земельною ділянкою та на висновки суду щодо неправомірності надання земельної ділянки відповідачці.
86. Більше того, колегія суддів зауважує, що правомірність набуття ОСОБА_1 земельної ділянки у постійне користування була предметом оцінки судами під час вирішення справи №939/2748/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Бородянської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради, визнання недійсним державного акту на право постійного користування на земельну ділянку.
87. Звертаючись до суду із позовом у вищезгаданій справі, ОСОБА_2 просила суд визнати незаконним та скасувати рішення вісімнадцятої сесії Бородянської селищної ради двадцять третього скликання від 26 жовтня 2001 року «Про затвердження технічної документації по складанню державного акта на право постійного користування землею приватному підприємцю ОСОБА_1 »; визнати незаконним та скасувати рішення вісімнадцятої сесії Бородянської селищної ради двадцять третього скликання від 29 жовтня 2001 року «Про надання земельної ділянки в постійне користування приватному підприємцю ОСОБА_1 »; визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею І-КВ №009996, виданий приватному підприємцю ОСОБА_1 . Бородянською селищною радою 
28 грудня 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 91.
88. За результатами розгляду вищевказаної справи рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили, а тому рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради Київської області від 26 жовтня 2001 року «Про затвердження технічної документації по складанню державного акта на право постійного користування землею приватному підприємцю ОСОБА_1 » є чинним.
89. При цьому законність та обґрунтованість зазначеного рішення, зокрема, 
з урахуванням помилково зазначеної у державному акті дати його прийняття, вже були предметом судового розгляду та оцінки в рамках вирішення вищезгаданої справи.
90. Відтак доводи касаційної скарги про відсутність у позивачки порушеного права на земельну ділянку у зв`язку з набуттям нею права постійного користування на підставі неіснуючого рішення Бородянської селищної ради Київської області та, як наслідок, недійсності державного акта на право постійного користування землею не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
91. Також колегія суддів відхиляє як неспроможні посилання касаційної скарги на встановлення обставин справи на підставі неналежного доказу, яким заявник вважає висновок експертизи, який було складено за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 не попередженого про кримінальну відповідальність з огляду на таке.
92. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частина третя статті 102 ЦПК України).
93. Частина перша статті 103 ЦПК України передбачає, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
94. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто 
у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (частини третя та четверта статті 103 ЦПК України).
95. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (частини перша, друга, п`ята статті 106 ЦПК України).
96. Комплексний аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що саме експерт, який складає висновок за результатами проведення експертизи має бути обізнаний про кримінальну відповідальність.
97. Відтак, враховуючи, що посилання касаційної скарги зводяться не до необізнаності експерта, який складав висновок за результатами проведеної комплексної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі ( ОСОБА_5 ), 
а до неповідомлення інженера-геодезиста ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність, суди попередніх інстанцій обґрунтовано прийняли до уваги висновок, складений судовим експертом Кріві К. В., а доводи касаційної скарги 
у вищевказаній частині, своєю чергою, зводяться до неправильного тлумачення заявником норм процесуального права щодо необхідності повідомлення саме експерта про кримінальну відповідальність.
98. При цьому колегія суддів зауважує, що ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року, постановленою за результатами вирішення питання про призначення у справі земельно-технічної експертизи, судових експертів Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» було повідомлено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України (Т.1, а.с.173-174).
99. Додатково колегія суддів звертає увагу заявника на наявний у матеріалах справи лист Бородянського районного суду Київської області від 14 жовтня 
2022 року за підписом судді Міланіч А. М., яким суд у відповідь на клопотання судового експерта надав дозвіл на проведення комплексної експертизи та залучення сертифікованого фахівця ОСОБА_6 на виконання топографо-геодезичних робіт (Т.2, а.с.8).
100. Відтак, посилання касаційної скарги на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
101. Посилання скарги на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник 
у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин та не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій у справі, яка є предметом касаційного перегляду.
102. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
103. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
104. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
105. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не 
є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236)).
106. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують 
у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява 
№ 63566/00, § 23)). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
107. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
108. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
109. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що рішенням другої сесії п`ятого скликання Бородянської селищної ради Київської області від 05 травня 2006 року ОСОБА_2 було неправомірно передано у приватну власність земельну ділянку площею 
0,115 га, розташовану в АДРЕСА_1 , без урахування рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Бородянської селищної ради Київської області від 26 жовтня 2001 року, яким ОСОБА_1 було передано
у постійне користування земельну ділянку площею 0,0030 га, розташовану в 
АДРЕСА_1 . Це призвело до накладення зазначених земельних ділянок, площа якого, згідно з висновком експерта, становить 6,66 кв. м. (0,000666 га). Відтак касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, 
а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мневеця Олександра Миколайовича, залишити без задоволення.
2. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 липня 
2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Є. В. Синельников  Р. А. Лідовець О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк