Справа № 465/9049/25 
Провадження 2-а/465/84/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
05.05.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м.Львова в складі:
головуючої - судді Мартьянової С.М.,
за участю секретаря судового засідання Штокало С.-М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до дільничного офіцера Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Шпик Ігоря Євгеновича, Головного управління Національної поліції України у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до дільничного офіцера Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Шпик Ігоря Євгеновича, Головного управління Національної поліції України у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 09 жовтня 2025 року, близько 14 год., дільничним офіцером, капітаном поліції Шпиком Ігорем Євгеновичем ДОП СДОП ВП ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, у приміщенні Галицько-Франківського ТЦК (м.Львів, вул. Батуринська 2), була винесена постанова серії ГБВ №909363, за ч.1 ст. 182 КУпАП за порушення тиші. Вказує, що декілька днів перед тим, він звертався на оперативну лінію 102, з приводу сварки у його квартирі, однак так як питання було вирішене, під час спілкування з оператором 102, він відмовився від прибуття правоохоронців. За декілька днів на його мобільний номер зателефонував офіцер поліції ОСОБА_2 , розпитався чому був здійснений виклик, і чи потрібна реакція правоохоронців, попросив позивача підійти в опорний пункт поліції, начебто для написання пояснень щодо даної ситуації. В опорному пункті його затримав поліцейський Ігор Шпик, та повідомив, що на позивача може бути винесена постанова за ч.1 статті 183 КУпАП та ч.1 ст.182 КУпАП. Одразу кудись подзвонив та сказав, що находжуся в розшуку ТЦК, і його треба негайно затримати та доставити в ТЦК. Доставивши позивача в ТЦК на своїй приватній машині, там і склали оскаржувану постанову. Під час розгляду справи позивачу було відмовлено у клопотанні про надання доказів та відмовлено у правовій допомозі. Відтак, грубі порушення вимог ст.268 КпАП України при винесенні оскаржуваної постанови Відповідачем, на думку позивача є очевидними, оскільки до постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст..251 КУпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо. За таких умов постанову слід визнати такою, що її винесено без достатніх доказів. Окрім цього, зазначає, що йому спричинені моральні страждання, які супроводжувались стресом та моральним напруженням, що призвело до погіршення самопочуття, а відтак він був змушений звернутись за допомогою до лікаря.
Враховуючи вищевикладене, просить скасувати постанову від 09.10.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.182 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.
Ухвалою судді від 17.10.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 15.04.2026 року залучено Головне управління Національної поліції України у Львівській області в якості співвідповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до дільничного офіцера Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Шпик Ігоря Євгеновича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача ГУНП у Львівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Відзив обґрунтовує тим, що вимоги статті 182 КУпАП та процесуальні норми під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ № 909363 від 09.10.2025 року дотримані, права передбачені статтею 268 КУпАП позивачу роз`яснено, про що свідчить підпис останнього. Окрім цього, вказує, що згідно бази інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» позивачем 28.11.2025 року добровільно сплачено штраф у сумі 170,00 гривень за вчинення ним вищевказаного правопорушення, чим позивач фактично погодився з фактом вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, поліцейський діяв в межах повноважень, що цілком відповідає нормам чинного законодавства та не порушував прав позивача. Всі зауваження позивача, як підстави для скасування оскаржуваної постанови носять суто суб`єктивний характер та свідчать лише про намагання уникнути адміністративної відповідальності. Беручи до уваги вищенаведене, підстав вважати оскаржувану постанову незаконною, на думку представника відповідача, немає.
25.04.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що в постанові не вказано, який нормативний акт він порушив чи правила, а тому вважає, що відсутня об`єктивна сторона правопорушення. Окрім цього, 02.10.2025 року о 01:15 годині, він лежав в ліжку разом зі своєю дружиною, готовилися до сну, тихо розмовляли, в приміщеннях квартири, на той момент приміщеннях квартири не проходили жодні будівельні роботи, чи гучно грала музика. Скарги на шум від сусідів, щодо порушення тиші ні до позивача та до поліції не надходили. Будинок на Коновальця 18, є цегляний, з грубими стінами, та перекриттями між поверхами.
Також в житловому будинку неможливо встановити джерело шуму, а тому має місце звичайна помилка. Деколи зі сторони вулиці, після 23 години, можливо почути, гучні розмови, або викрики перехожих, які не рідко бувають в стані алкогольного сп`яніння так, як вікна квартири є дерев`яні та виходять на головний фасад, центральної вулиці, а сам будинок знаходиться не так далеко від ж/д, вокзалу, близько 900 метрів
Жодного протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.182 КУпАП щодо позивача в його присутності не складалось, не вручалось, з пропозиціями ознайомитись з протоколом чи підписати його до останнього ніхто не звертався, від підписання протоколу він не відмовлявся.
Тим більше дільничний офіцер поліції, на 01-15, 02.10.25 за даною адресою не був, до квартири АДРЕСА_1 не заходив,та рівень шуму ніхто не вимірював та в сусідів не брали пояснень щодо даної справи.
Постанову, дільничний офіцер, аж через тиждень, під час доставки позивача до галицько-франківського ТЦК та СП, для уточнення військово-облікових даних.
Вважає, що таке рішення відповідача є протиправним, а притягнення до адміністративної відповідальності - безпідставним, а тому просить таку постанову скасувати за відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак матеріали справи містять подані ним заяви про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 09.10.2025 року старшим дільничим офіцером поліції сектору ДОП ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Шпиком І.Є. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ № 909363 від 09.10.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП у виді штрафу в розмірі 85,00 грн.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 02.10.2025 року о 01:15 год. по АДРЕСА_2 , порушив вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму та правил додержання тиші в населених пунктах.
Відповідно до вимог ч.1 ст.182 КУпАП порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від п`яти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і накладення штрафу на посадових осіб та громадян суб`єктів господарської діяльності від п`ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров`я населення шуму зобов`язані: здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами; забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів, тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих майданчиках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами; вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені об`єкти):
1) жилих будинків і прибудинкових територіях;
2) лікувальних, санаторно-курортних закладів, будинків-інтернатів, закладів освіти, культури;
3) готелів і гуртожитків;
4) розташованих у межах населених пунктів закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу;
5) інших будівель і споруд, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди;
6) парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.
Шум на захищених об`єктах при здійсненні будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби.
Відповідно до додатку 1 до «Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщенні житлових та громадських будинків на території житлової забудови», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я №463 від 22.02.2019 року, у житлових приміщеннях житла І і II категорій, допускається рівень шуму: в день до 40 децибел, в ніч до 30 децибел, в залах кафе, їдалень, барів, ресторанів, цілодобово до 55 децибел.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
За ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Статтею 77 КАС передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відео-запису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Отже, нормами процесуального законодавства тягар доказування наявності факту вчинення адміністративного порушення позивачем покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови в ній не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок поліцейського про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.182 КУпАП.
Позивач при обґрунтуванні позовних вимог, посилався на відсутність самого факту вчинення ним дій, які передбачені диспозицією ч.1 ст.182 КУпАП, зазначаючи, що постанова про адміністративне правопорушення не містить жодних доказів, які б свідчили про цей факт. Крім того, позивач зазначив, що в постанові про адміністративне правопорушення, відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого проводились заміри рівня шуму, що не дає підстав використати ці матеріали, як доказ.
Відповідачем не спростовано аргументи, викладені позивачем в позовній заяві та не надано доказів, які доводять вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 182 КУпАП.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові №338/1/17 від 26.04.2018 зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач заперечує вчинення правопорушення, а відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах, не надав належних та допустимих доказів правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності для встановлення істини у справі, суд вважає, що відсутність доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення, які б підтверджували правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Оскільки позивачем вимогу про відшкодування моральної шкоди заявлено разом з вимогою щодо скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, то такі вимоги розглядаються адміністративним судом.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Поняття моральної шкоди наведене у статті 23 ЦК України, в якій зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (пункт 57).
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (пункт 53).
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що позивач не довів, що притягнення його до адміністративної відповідальності викликало у нього страждання, які полягали у почутті несправедливості, тривалій невизначеності, емоційному напруженні та необхідності докладати зусиль для захисту порушених прав у судовому порядку, що може досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.
Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Із зазначеного вбачається, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.
Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
Із врахуванням вищезазначених правових норм, слід зазначити, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування її заподіяння покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
З матеріалів справи не вбачається жодних доказів того, що саме протиправні дії відповідача спричинили погіршення стану здоров`я позивача.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями і протиправними діями відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови. Позивачем не доведено наявності усіх складових елементів для застосування правового механізму відшкодування моральної шкоди, а саме - відсутнє матеріальне підтвердження моральної шкоди, не розкрито її суть в цілому та не доведено її фактичне існування.
Згідно із судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, спричинену такими діями.
Отже, зважаючи на те, що позивачем не доведено обставини, що підтверджують заподіяння йому душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, не зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується, не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову.
Відтак у задоволенні даної вимоги слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 6, 9, 12, 139, 241-246, 286, 295 КАС України,

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до дільничного офіцера Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Шпик Ігоря Євгеновича, Головного управління Національної поліції України у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Скасувати постанову старшого дільничого офіцера поліції сектору ДОП ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Шпика І.Є. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ № 909363 від 09.10.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП у виді штрафу в розмірі 85,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції України у Львівській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому копію рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Дільничний офіцер Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області капітан поліції Шпик Ігор Євгенович, адреса: м.Львів, вул.Генерала Григоренка, буд.3.
Відповідач: Головне управління Національної поліції України у Львівській області, адреса: м.Львів, вул.Генерала Григоренка, буд.3.

Суддя Мартьянова С.М.