Справа № 161/24916/25 	Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/825/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Федонюк С. Ю.,
суддів – Данилюк В. А., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31 березня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9118603, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у сумі 5000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, штрафних санкцій, що передбачені договором. Відповідач зобов`язалася повернути кредит, плату за кредит, інші платежі, передбачені договором, однак повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем здійснено не було.
Позивач зазначав, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами договору.
Також вказував, що 26 червня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 99-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо боржників ТОВ «Мілоан», включно і щодо ОСОБА_1 за кредитним договором № 9118603 від 31 березня 2023 року.
Позивач зазначав, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість у розмірі 19825 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за сумою кредиту; 14325 грн - заборгованість за відсотками, 500 грн – заборгованість за комісією.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2026 року у даній справі позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 9118603 від 31 березня 2023 року в розмірі 19325 грн , з яких: 5000 грн - заборгованість за сумою кредиту; 14325 грн - заборгованість за сумою відсотків.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2380 грн 80 коп судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що фактично кошти за вказаним кредитним договором вона не отримувала, а спірний кредитний договір був укладений від її імені внаслідок шахрайських дій ОСОБА_3 , що встановлено вироком суду. 
Вказувала, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 182 ч. 1, 182 ч. 2, 190 ч. 1, 190 ч. 2, 361 ч. 1, 361 ч. 2 КК України. Вирок набрав законної сили 10 січня 2025 року.
Як установлено цим вироком, обвинувачений ОСОБА_3 31 березня 2023 року, перебуваючи у м. Луцьку Волинської області, користуючись її мобільним телефоном марки «Pocophone F1», із встановленою у ньому сім- карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ України» номер НОМЕР_1 , з доступом до мережі Інтернет, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, яка виникла через особисті відносини, діючи незаконно від її імені, як потерпілої у цій справі, надав завідомо неправдиву інформацію до ТОВ «Мілоан», а саме: дані паспорту громадянина України, номеру облікової картки платника податків та реквізити належної їй банківської карти № НОМЕР_2 в «Універсал Банк», хоча вона не уповноважувала його на вчинення таких дій, оформивши таким чином заяву для отримання он-лайн кредиту на суму 5000 грн у даній фінансовій установі, внаслідок чого відбулося зарахування цих кредитних коштів на її рахунок, якими ОСОБА_3 незаконно заволодів, чим завдав їй матеріальної шкоди на вказану суму.
Оскільки судом розглядається справа про правові наслідки дій ОСОБА_3 щодо виникнення заборгованості за кредитним договором № 9118603 від 31 березня 2023 року, зазначений вирок у цьому спорі є обов`язковим для суду у справі про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.
Вважає, що доводи позивача не містять доказів того, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, здійснені ОСОБА_3 .
Враховуючи наведене, апелянт вважає, що у неї відсутнє зобов`язання перед позивачем.
Відзив на апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до вимог частини 13 статті 7, частини 1 статті 368, частини 1 статті 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи з огляду на ціну позову – 19825 грн.
Згідно з частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
У відповідності до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено достатніми та допустимими доказами укладення між сторонами договору про надання коштів та отримання відповідачкою кредиту. Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку, що вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення частково заборгованості за кредитним договором.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як установлено судом, 31 березня 2023 року від імені ОСОБА_1 було підписано анкету-заявку на кредит № 9118603 з ТОВ «Мілоан» на наступних умовах: строк користування кредитом - 105 днів, сума кредиту - 5000 грн, валюта кредиту - гривня, комісія за надання кредиту – 500 грн, дата повернення кредиту – 14 липня 2023 року.
Того ж дня між ТОВ «Мілоан» та від імені відповідача ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9118603.
Орієнтовна загальна вартість кредиту за пільговий період складає 6625,00 грн, за весь строк кредитування – 20125,00 грн (п. 1.5. договору).
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. договору).
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. договору).
Відповідно до анкети - заявки № 9118603 від 31 березня 2023 року комісія за надання кредиту становить 500 грн та нараховується одноразово за ставкою 10,00 % суми кредиту за договором.
Договір про споживчий кредит № 9118603 підписаний відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно зі змістом п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , з якою укладено електронний договір № 9118603 від 31 березня 2023 року, ідентифіковано, присвоєно одноразовий ідентифікатор W73709, яким підписано акцепт договору.
За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Основним доводом апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що вказаний кредитний договір вона не укладала, а він був укладений ОСОБА_3 без її відома та за відсутності її згоди, шляхом зловживання її довірою, тобто, внаслідок здійснення щодо неї шахрайських дій, які доведені вироком суду.
Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому, сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення у справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушенням принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Положеннями статті 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На підтвердження своїх вимог відповідач надала вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 182 ч. 1, 182 ч. 2, 190 ч. 1, 190 ч. 2, 361 ч. 1, 361 ч. 2 КК України. 
Вирок набрав законної сили 10 січня 2025 року.
Як убачається зі змісту вироку, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, 31 березня 2023 року, перебуваючи в м. Луцьку Волинської області, користуючись мобільним телефоном марки «Pocophone F1», із встановленою у ньому сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ України» номер НОМЕР_1 , що належить потерпілій ОСОБА_1 , з доступом до мережі Інтернет, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, яка виникла через особисті відносини, діючи незаконно від імені потерпілої ОСОБА_1 надав завідомо неправдиву інформацію до ТОВ «Мілоан», а саме: дані паспорту громадянина України, номеру облікової картки платника податків та реквізити належної ОСОБА_1 банківської карти в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_2 , яка не уповноважувала його на вчинення таких дій, оформивши таким чином заяву для отримання онлайн кредиту на суму 5000 грн у даній фінансовій установі, внаслідок чого відбулося зарахування кредитних коштів потерпілій ОСОБА_1 на її банківську картку, якими ОСОБА_3 незаконно заволодів, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вищевказану суму.
Отже, матеріали справи містять та відповідачем надано достатні та належні докази щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
З урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладала з позивачем кредитний договір та не отримувала коштів у визначеному кредитним договором розмірі.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що оскільки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які би безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як позичальник, отримала кредит в сумі 5000 грн та використала грошові кошти на загальну суму 19825,00 грн, відтак у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У частині 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Відповідно до положень частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн. 
За змістом частин 4 та 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 30 червня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2026 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді