РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця

28 квітня 2026 р.   Справа № 120/9785/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен 77" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен 77" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів UA401000/2025/000149/2 від 29.05.2025 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2025/000482 від 29.05.2025.
Ухвалою від 21.07.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечив щодо задоволення даного позову. Представник відповідача зазначив, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містили розбіжності.
Зважаючи на викладене, відповідач вказує, що митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття правомірного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням інших визначених законодавством принципів, строків, та урахуванням прав суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності. 
Разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою від 28.04.2026 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.
05.08.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій він підтримав заявлені позовні вимоги також у поданій відповіді на відзив представник позивача просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу адвоката.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що між ТОВ "Севен 77" (далі покупець) та SАBOO COTSPIN PVT.LTD Індія (далі продавець) 16.10.2024 було укладено контракт №16102024 (далі Контракт).
Відповідно п. 2 Контракту продавець продав, а покупець купив товар: рукавички, країна походження: Індія, кількість: згідно інвойсу, ціна: згідно інвойсу, додатки, термін поставки: 2024-2029 роки, порт відвантаження: згідно інвойсу.
Згідно з п. 4.1 Контракту термін виготовлення продукції становить не більше, ніж 50 днів після отримання 30% депозиту від покупця (тільки після отримання 50% платежу продавець може домовитись про доставку товару).
Умови поставки визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах (п.4.3 Контракту).
Пунктом 5 Контракту передбачено, що загальна сума становить 1 000 000,00 доларів США, вартість визначається після взаємних консультацій та домовленостей між сторонами, завантаження товарів на судно, включаючи укладання в трюмі (стивідорні роботи), ліхтеровка, інформація про відвантаження товару, видача коносаментів, інші супровідні витрати виконуються та оплачуються за рахунок продавця.
Платіж за поставленими виробами здійснюється покупцем на рахунок продавця для кожної окремої партії і вказується в інвойсах (рахунках - фактурах), відповідно до п. 6.1 Контракту.
Відповідно до п. 17.1 Контракт набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діятиме до 31 грудня 2025 року.
Так, позивач за контрактом відповідно до проформи-інвойсу №UA104-85/24-25 від 01.11.2024 планував придбати у продавця товар:
- FENIX рукавиці робочі комбіновані з коров`ячої шкіри з підкладкою, матеріал комбінований: 60% шкіра корови, 40% бавовна, з манжетом, розмір 10, кількість 2400, ціна 1,35, загальна вартість 3240,00 (дол. США);
- S-DRIVER рукавиці робочі шкіряні, матеріал 100% коров`яча шкіра, зап`ястя фіксується еластичною резинкою, розмір 10, кількість 4800, ціна 1,00, загальна вартість 4800 (дол. США);
- JAGGER рукавиці робочі комбіновані, матеріал комбінований: 60% шкіра кози, 40% бавовна з елестичною застібкою-липучкою, розмір 9, кількість 2400, ціна 0,90, загальна вартість 2160,00 (дол. США);
- JAGGER рукавиці робочі комбіновані, матеріал комбінований: 60% шкіра кози, 40% бавовна з елестичною застібкою-липучкою, розмір 10, кількість 4800, ціна 0,90, загальна вартість 4320,00 (дол. США);
- S-CRAFTER рукавиці робочі комбіновані з підкладкою, матеріал комбінований: 65% шкіра коров`яча спліт, 35% бавовна з манжетом, розмір 10, кількість 4800, ціна 0,69, загальна вартість 3312,00 (дол. США);
- TORNADO рукавиці робочі комбіновані з підкладкою посилені, матеріал комбінований: 75% шкіра коров`яча спліт, 25% бавовна з манжетом, розмір 10, кількість 4800, ціна 0,85, загальна вартість 4080,00 (дол. США);
- VEKTOR рукавиці крага без підкладки з 100% натуральної коров`ячої спліт шкіри, розмір 28 cms, кількість 4800, ціна 0,97, загальна вартість 4656,00 (дол. США); 
- VEKTOR+ рукавиці крага без підкладки з 100% натуральної коров`ячої спліт шкіри, розмір 35 cms, кількість 4800, ціна 1,17, загальна вартість 5616,00 (дол. США);
- GEFEST рукавиці червоні крага з коров`ячої шкіри спилка з підкладкою, розмір 35 cms, кількість 4800, ціна 1,50, загальна вартість 7200 (дол. США);
- GEFEST BLACK рукавиці червоні крага з шкіри буйвола спилка з підкладкою, розмір 35cms, кількість 3000, ціна 1,55, загальна вартість 4650,00 (дол. США);
Загальна вартість товару, яка вказана в інвойсі 41874,00 дол. США.
Після отримання інвойсу позивач здійснив оплату 12.11.2024 в сумі 9212,28 дол. США.
Надалі, після уточнення обсягів поставки продавець виставив позивачу новий інвойс №SA/319/24-25 від 03.03.2025, в якому опис товарів, кількість, ціна та загальна вартість залишились без змін. Згідно з цим інвойсом умови поставки: FOB KOLKATA BY SEA (морем), умови платежу: 22% передоплата, 78% по отриманню документів
Після отримання інвойсу №SA/319/24-25 від 03.03.2025 позивач здійснив оплату 04.04.2025 на суму 32661,72 дол. США.
Таким чином позивач двома платежами повністю оплатив вартість товару, вказану в інвойсі №UA104-85/24-25 від 01.11.2024 на суму 41874,00 дол. США.
Для митного оформлення товару та підтвердження митної вартості товару, позивач подав до митного органу митну декларацію №25UA401020024309U6 від 29.05.2025 та пакет документів зазначених в гр. 44 МД.
Митна вартість товару у вказаній декларації була визначена за першим методом, тобто за ціною договору.
Відповідачем за результатами розгляду наданих документів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA401000/2025/000149/2 від 29.05.2025.
Зокрема в спірному рішенні митного органу зазначено, що під час контролю за правильністю визначення митної вартості та вивчення документів, які підтверджують митну вартість відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ, було виявлено розбіжність з документами, які подано до митного оформлення та зазначено у гр. 44. Згідно п. 2 зовнішньоекономічного договору від 16.10.2024 №16102024 зазначено, що "ціна товару вказується згідно рахунків, додатків", проте декларантом не надано на вимогу та не зазначено у гр. 44 МД будь-яких доповнень/додатків до контракту, специфікацій тощо. 
Як зазначає відповідач у прийнятому рішенні, вищенаведені документи до митного оформлення надано не у повному обсязі, відповідно не надано документи, що згідно ч.1 та ч.2 ст.53 МКУ в обов`язковому порядку подаються з метою підтвердження заявленої митної вартості. 
Подані до митного оформлення документи містять розбіжності/неточності та не містять всіх відомостей, що документально підтверджують числове значення заявленої митної вартості товару.
Позивачу було направлено лист щодо надання документів, зазначених в ч.2 ст.53 МКУ. та лист щодо надання документів, зазначених в ч.3 ст.53 МКУ. 
Листом від 29.05.2025 №1 декларант відмовився від надання додаткових документів. 
Оскільки, на думку відповідача, використані позивачем відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містили розбіжності та неточності, тому відповідно до пп. 2, 3 статті 58 МКУ митним органом при визначені митної вартості були застосовані другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ.
В оскаржуваному рішенні митний орган зазначив, що митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст.59 та ст.60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Митний органі дійшов до висновку про визначення митної вартості за резервним методом згідно ст.64 МКУ. Джерелом числового значення митної вартості товару №1 є EМД від 20.05.2025 № UA100340/2025/313141, за якою випущено у вільний обіг товар №1 "1. Рукавички захисні робочі, призначені для промислового використання, з натуральної коров`ячої шкіри, для захисту при проведенні зварювальних, монтажних та інших робіт:Рукавички робочі зі спилка натуральноїкоров`ячої шкіри, червона прошита тильнасторона долоні та прогумована манжета,розмір 10 арт. Lira (L226) - 4920 пар.Рукавички робочі зі спилка натуральноїкоров`ячої шкіри, червона прошита тильна сторона долоні та прогумована манжета, розмір 11 арт. Lira (L226) - 1920 пар. Рукавички робочі зі спилка натуральної коров`ячої шкіри, зелений двошаровий спилок шкіри на долоні та великому пальці, тильна сторона з білої тканини і прогумована манжета, розмір 10 арт. Vega (L226G) - 8160 пар. Рукавички робочі зі спилка натуральної коров`ячої шкіри, зелений двошаровий спилок шкіри на долоні та великому пальці, тильна сторона з білої тканини і прогумована манжета, розмір 11 арт. Vega (L226G) - 8160 пар. Рукавички для зварювання зі спилка коров`ячої шкіри, суцільні, червоні, з манжетою 15 см, розмір 10 арт. Naos (LRW) - 10020 пар.Рукавички для зварювання зі спилка коров`ячої шкіри, суцільні, червоні, з манжетою 15 см, розмір 11 арт. Naos (LRW) - 4020 пар.Всього 37 200 пар. Для використання в комунальному господарстві та промисловості" у розмірі 7,51 USD за кг. 
В результаті консультації позивачу роз`яснено, що згідно з п.3 ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст.55 МКУ. Також, роз`яснено право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у органі доходів і зборів вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду.
Також, відповідачем було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2025/000482. Митним органом зазначено, про неможливість здійснення митного оформлення товарів, у зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняттям рішення про коригування митної вартості товару UA401020/2025/000482 від 29.05.2025 відповідно до п. 5, 6 ст. 54 МК України.
Вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 34-1 ч. 1 ст. 4 МК України, митні органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. (ч. 2 ст. 52 МК України).
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (ч.ч. 8, 9 ст. 52 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Положеннями ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
В даному ж випадку, як уже було встановлено судом вище, між позивачем, як покупцем, та фірмою "SABOO COTSPIN PVN.LTD" Індія, як продавцем, 16.10.2024 було укладено контракт №16102024, згідно з яким продавець продав, а покупець купив товар - рукавички.
До митного оформлення товару, ввезеного на підставі зазначеного контракту, позивач подав до Вінницької митниці електронну митну декларацію від 29.05.2025 №25UA401020024309U6 та необхідний пакет документів, що зазначений в додатках до декларації.
Митна вартість товару у вказаній декларації була визначена позивачем за першим методом, за ціною договору.
Разом із тим за наслідком розгляду наданих позивачем матеріалів, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2025/000149/2 від 29.05.2025.
Водночас митна вартість задекларованого товару визначена за ціною договору.
Аналізуючи зміст таких документів, суд доходить висновку, що вони були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного законодавства.
Натомість відповідач поставив під сумнів їх достовірність у зв`язку з виявленням певних розбіжностей, про які зазначено в оскаржуваному рішенні №UA401000/2025/000149/2 від 29.05.2025.
Відповідач зазначає, що за результатами виконання митного оформлення за митною декларацією встановлено, що надані документи позивачем, які відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності, а саме згідно з п. 2 зовнішньоекономічного договору від 16.10.2024 № 16102024 ціна товару вказується у рахунках, додатках, проте декларантом не надано на вимогу митного органу та не зазначено у гр. 44 МД будь-яких доповнень/додатків до контракту.
Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача, суд враховує наступне.
Комерційний інвойс (рахунок-фактура) – це документ, що використовується для митної декларації під час продажу товарів, експортованих через міжнародні кордони. Цей документ є обов`язковим для проходження митниці. Без нього не розмитнять товар та не допустять на територію держави. Він виписується одночасно із відвантаженням товару та надсилається покупцеві.
У наданому позивачем інвойсі зазначено товар, який ввозився та його характеристика, міститься посилання на договір (контракт) від 16.10.2024 №16102024. Також позивачем було надано документи зазначені в гр. 44 ЕМД, що повністю підтверджує купівлю-продаж товару та його митну вартість.
При цьому наданий інвойс від 03.03.2025 № SA/319/24-25 містить чітку інформацію про номенклатуру, кількість та фактичну вартість товару.
Відповідно до умов контракту, умови поставки та ціна вказуються для кожної окремої партії товару в інвойсах, що відповідає положенням контракту (п. 4.3). Тобто інвойс виконує функцію основного документа, який підтверджує митну вартість конкретної партії товару.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 53 МК України, передбачено, що для підтвердження митної вартості товару достатньо зовнішньоекономічного договору (контракту) або документа, який його замінює, а також додатків лише в разі їх наявності.
Таким чином, оскільки позивачем надано договір та інвойс, який містить необхідну інформацію про ціну товару, вимоги щодо підтвердження митної вартості вважаються виконаними.
Верховний Суд у постанові від 04.11.2021 у справі № 120/2634/19-а звернув увагу на необхідність зазначення у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Норми права, які регулюються спірні правовідносини, передбачає, що самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, такий сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.
Відповідач також звертає увагу на те, що з огляду на виявлені розбіжності та невідповідності декларанту направлялись електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів, однак листами від 29.05.2025 №1 та №2 позивач відмовився від надання додаткових документів.
В цьому аспекті суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Крім того суд враховує, що митний орган, встановивши вищевказані розбіжності, жодним чином не обґрунтовує, яким чином вони позбавляють його можливості перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару.
Згідно з постановою Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18 наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з цим саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що витребування додаткових документів у позивача не було виправданим дійсною необхідністю, адже відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах таких розбіжностей, які б впливали на можливість визначення митної вартості товару та могли бути перевірені (усунені) наданими декларантом документами. Зауваження митного органу по своїй суті носять формальний характер та окремо або у сукупності не свідчать про наявність підстав для винесення рішення про коригування митної вартості.
При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Отже, декларантом було надано необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують задекларовану ціну товару, і у митниці не було об`єктивних підстав витребувати додаткові документи.
Дослідивши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем у митній декларації, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.
Будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у ч. 2 ст. 53 МК України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав.
Відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.
Додатково суд зазначає, що відповідачем також порушені норми МК України щодо порядку обрання методів визначення митної вартості товарів, що ввозились позивачем на митну територію України.
МК України визначені певні методи визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до встановлених вимог.
Верховний Суд у постанові від 13.07.2021 року справа № 200/6521/20-а зазначив, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.
Обов`язок доведення митної ціни товару стосується саме позивача. При цьому, митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як вже зазначалось, декларантом подані усі документи, що виключали обґрунтовані сумніви відповідача в правильності зазначеної митної вартості товарів, висновки про що зроблено вище. Документи, які подані під час митного оформлення, містили конкретні числові значення щодо ціни, яка була сплачена за товар що ввозився на територію України в режимі імпорту, відповідно митним органом неправомірно, без достатніх на це підстав, прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару.
Суд також звертає увагу на те, що джерелом числового значення для коригування митної вартості задекларованого позивачем товару, а саме: "Рукавички захисні робочі, призначені для промислового використання, з натуральної коров`ячої шкіри, для захисту при проведенні зварювальних, монтажних та інших робіт: Рукавички робочі зі спилка натуральної коров`ячої шкіри, червона прошита тильна сторона долоні та прогумована манжета, розмір 10 арт. Lira (L226) - 4920 пар. Рукавички робочі зі спилка натуральної коров`ячої шкіри, червона прошита тильна сторона долоні та прогумована манжета, розмір 11 арт. Lira (L226) - 1920 пар. Рукавички робочі зі спилка натуральної коров`ячої шкіри, зелений двошаровий спилок шкіри на долоні та великому пальці, тильна сторона з білої тканини і прогумована манжета, розмір 10 арт. Vega (L226G) - 8160 пар. Рукавички робочі зі спилка натуральної коров`ячої шкіри, зелений двошаровий спилок шкіри на долоні та великому пальці, тильна сторона з білої тканини і прогумована манжета, розмір 11 арт. Vega (L226G) - 8160 пар. Рукавички для зварювання зі спилка коров`ячої шкіри, суцільні, червоні, з манжетою 15 см, розмір 10 арт. Naos (LRW) - 10020 пар. Рукавички для зварювання зі спилка коров`ячої шкіри, суцільні, червоні, з манжетою 15 см, розмір 11 арт. Naos (LRW) - 4020 пар. Всього 37 200 пар. Для використання в комунальному господарстві та промисловості" у розмірі 7,51 USD за кг. 
Суд зауважує, що вказана декларація не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. До того ж, вищезазначена декларація не розкриває умов поставки товару, що безпосередньо впливає на його митну вартість під час митного оформлення.
Наведене також доводить про порушення відповідачем норм МК України при митному оформленні товару, що декларувався позивачем.
З огляду на наведене суд вважає, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, тоді як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів були надані. Своєю чергою, це свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.
Отже, рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000149/2 від 29.05.2025 не відповідає вимогам чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.
Що стосується вимог позивача щодо скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2025/000482, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Тобто однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.
Оскільки на час прийняття оскаржуваної картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були відсутні підстави, передбачені ч. 6 ст. 54 МК України, відповідне рішення суб`єкта владних повноважень також належить визнати протиправним та скасувати.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Крім того, у справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ вказав на те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тому питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ТОВ "Севен 77" належить задовольнити.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 4844,80 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).
Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14120,00 грн., представником позивача подано до суду: Договіру про надання правової допомоги №1 від 24.06.2025, рахунок №14/07/25/1 від 14.07.2025 про оплату за договором про надання правової допомоги № 1 від 24.06.2025 у сумі 14120,00 грн., платіжну інструкцію №1960 від 15.07.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 05.08.2025.
Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, співмірність обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
В той же час, суд вважає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З урахуванням обставин справи, а саме: справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, виходячи з характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, суд вважає розмір вартості наданих послуг неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та позицію відповідача про їх неспівмірність, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA401000/2025/000149/2 від 29.05.2025 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2025/000482 від 29.05.2025.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен 77" сплачений судовий збір в сумі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Севен 77" (вул. Левка Лук`яненка, буд. 18ж, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 44032890);
Вінницька митниця (вул. Лебединського, буд. 17, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 43997544).
Повний текст рішення складений 28.04.2026

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна