Провадження № 2/742/1356/26 
Єдиний унікальний № 742/1066/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року м. Прилуки 

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ВСТАНОВИВ:
І. Правовідносини сторін.
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Матвієнко В.М. (далі – Позивач), звернулася до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 (далі – Відповідач) про стягнення боргу.
Позов мотивовано тим, що 25 вересня 2024 року ОСОБА_1 передала у борг ОСОБА_2 , грошові кошти у сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 27 вересня 2024 року становило 206 872 грн (двісті шість тисяч вісімсот сімдесят дві гривні).
Відповідач зобов`язався виконати ремонтні роботи у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , до кінця листопада 2024 року, а після завершення ремонтних робіт провести остаточний розрахунок фактично понесених витрат та повернути Позивачу залишок невикористаних коштів.
На підтвердження укладення договору позики Відповідач власноруч написав розписку, якою підтвердив отримання від Позивача грошових коштів у сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США.
У червні 2025 року відповідач не виконав та умови розписки та не провів ремонтні роботи у встановлений ним строк.
Частину отриманих коштів Відповідач витратив на закупівлю будівельних матеріалів і часткове виконання ремонтних робіт. Після проведення взаємного розрахунку було встановлено, що 127 348 грн (сто двадцять сім тисяч триста сорок вісім гривень), що за офіційним курсом Національного банку України станом на 24 червня 2025 року становить 3 050,45 доларів США, залишилися невикористаними та підлягають поверненню Позивачу.
Незважаючи на неодноразові вимоги Позивача, Відповідач невикористані грошові кошти не повернув, від спілкування ухиляється та взяті на себе зобов`язання не виконав.
У зв`язку з викладеним Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 3 050,45 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 лютого 2026 року становить 132 024 грн 82 коп.
ІІ. Правовідносини сторін.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. 
Відтак, суд 01.07.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник Позивача у судове засідання не з`явився. Просив про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Згідно з копією розписки від 25 вересня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 5000 $ (п`ять тисяч доларів). Зобов`язався виконати ремонтні роботи за адресою АДРЕСА_1 до кінця листопада 2024 року. По закінченню робіт звести суму коштів за виконані роботи. До розписки додано лист про ціну робіт.
Згідно з копіями скріншотів листування у месенджері, позивач вела діалог з відповідачем щодо строків завершення робіт, приїзду для прийняття об`єкта та подальших вимог про повернення невикористаних коштів і ключів від квартири.
V. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір та розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, що підтверджують укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики з урахуванням дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки про застосування статей 1046,1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6?50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17, від 28 квітня 2025 року у справі № 585/1947/22
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання її позичальником у борг із зобов`язанням повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики з огляду на дійсний зміст та достовірність документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернути та дату отримання цих коштів.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2025 року у справі № 521/7270/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як слідує з наданої позивачем розписки, за її змістом ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 5000 $ (п`ять тисяч доларів США) та зобов`язався виконати ремонтні роботи за адресою АДРЕСА_1 до кінця листопада 2024 року. По закінченню робіт звести суму коштів за виконані роботи. До розписки додано лист про ціну робіт.
Таким чином, зі змісту розписки вбачається, що сторони фактично домовилися про виконання ремонтних робіт, тобто правовідносини між сторонами є не односторонніми (позика), а двосторонніми, за якими одна сторона (позивач) передала кошти іншій стороні, а друга сторона (відповідач) – зобов`язалась за ці кошти провести ремонтні роботи. 
Відповідно до статті 626 ЦК України,договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України,договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 837 ЦК України,за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.
Ціна договору підряду це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.
Згідно зі статтею 843 ЦК України,у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 846 ЦК України,строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Згідно із статтею 875 ЦК України,за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно зі статтею 526 ЦК України,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зі змісту позовної заяви та розписки вбачається, що між сторонами фактично виникли правовідносини, пов`язані з виконанням ремонтних робіт, а не класичні правовідносини за договором позики. 
Сам позивач зазначає, що грошові кошти були передані відповідачу для виконання ремонту квартири, а після завершення робіт відповідач мав здійснити остаточний розрахунок та повернути невикористаний залишок коштів. Отже, за своєю правовою природою такі відносини можуть свідчити про існування домовленостей щодо виконання підрядних робіт.
Разом із тим матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували істотні умови такого договору. Зокрема, відсутні докази щодо погодженого сторонами обсягу ремонтних робіт, їх вартості, строків виконання, порядку використання переданих коштів, порядку звітування за витрачені кошти, а також умов остаточного взаєморозрахунку.
Позивач стверджує, що частина переданих коштів була використана відповідачем на придбання будівельних матеріалів та виконання частини ремонтних робіт. Однак на підтвердження цих обставин не надано жодних належних доказів, зокрема документів про придбання матеріалів, актів виконаних робіт, кошторисів, розрахунків або інших первинних документів. Також відсутні докази, на підставі яких позивач визначив розмір заявленої до стягнення заборгованості. Із позовної заяви неможливо встановити методику такого розрахунку та перевірити її правильність.
Сама по собі розписка не підтверджує ані факту належного чи неналежного виконання відповідачем ремонтних робіт, ані обсягу фактично використаних коштів, ані наявності чи відсутності у відповідача обов`язку повернути саме ту суму, яку просить стягнути позивач. Вона також не підтверджує безпідставності отримання відповідачем грошових коштів або виникнення у нього обов`язку повернути їх у заявленому розмірі.
Окрім цього, до суду не надано доказів обставин, за яких була складена зазначена розписка, а також інших доказів, які б у сукупності дозволяли встановити дійсний зміст домовленостей сторін та правову природу спірних правовідносин. Лише наявність розписки без дослідження інших доказів не дає можливості дійти обґрунтованого висновку щодо виникнення у відповідача обов`язку повернути саме вказану суму коштів.
При цьому, надане листування у месенджері не підтверджує ні обсягу фактично виконаних робіт, ні розміру використаних або невикористаних коштів, ні погодження сторонами остаточного взаєморозрахунку.
Суд наголошує, що ані позивач, ані відповідач в судове засідання не з`явились та не пояснили обставин складення розписки та укладення договору. 
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.
Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем слід залишити за ним.
Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.
Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення до суду апеляційної інстанції лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Через неявку всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України), а датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).
Повний текст рішення складено 02.07.2026

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК