ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 р.   м. Чернівці
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В. П., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , - адвоката Новікова О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу із доповненням захисника Новікова О. П. на постанову судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2026 року, -
ВСТАНОВИВ:
Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Згідно постанови районного суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 633493, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06 квітня 2026 р. о 13 год. 00 хв., в с. Дубівці, вул. Н. Яремчука, 12 керував транспортним засобом із відсутнім посвідченням водія, якого не отримував та не мав права керування транспортним засобом.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
На вказану постанову захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвокатом Новіковим О. П. було подано апеляційну скаргу з доповненням, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому суд не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до дослідження та оцінки доказів по справі, що потягло за собою необґрунтоване судове рішення.
Суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи. 
ЄУНСС: 718/1142/26     Головуючий у І інстанції: Мінів О. І.
Номер провадження: 33/822/217/26  Головуючий суддя: Давній В. П.
Вказує, що в діях ОСОБА_1 відсутня кваліфікуюча ознака повторності, оскільки матеріали справи не містять копію постанови серії ЕНА № 5854808 від 03.10.2025 р., якою ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Окрім цього, стверджує, що ОСОБА_1 не було вручено копію вищевказаної постанови жодним із доступних способів, а тому дана постанова не набрала законної сили на момент події, що також виключає повторність у вчиненні правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Зазначає, що під час події, яка відбулася 06 квітня 2026 року, ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки його дружина та малолітній син, у зв`язку із хворобою, перебували у критичному стані, а тому він був змушений керувати транспортним засобом та доставити їх на огляд до лікаря. Цим фактам районний суд не надав жодної правової оцінки.
Апелює, що роздруківки з внутрішньої інформаційно-пошукової системи (бази даних «АРМОР»/ІПНП) та рапорт працівника поліції не можуть бути допустимими доказами, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Натомість, суд першої інстанції перебрав на себе роль «сторони обвинувачення», самостійно відшукавши в ЄДРСР інформацію про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час і місце судового засідання, тому, враховуючи вимоги, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності.
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , - адвоката Новікова О. П., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених у ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно приписів ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Вимогами статей 245, 251, 252, 280 КУпАП встановлено, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Аналіз матеріалів даного провадження свідчить, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП України, не дотримався належним чином зазначених вимог закону.
Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції посилався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 633493 від 06.04.2026 р. (а. с. 1; роздруківку таблиці Адмінпрактика, з постановою серії ЕНА № 5854808 від 03.10.2025 р. за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 2); рапорт інспектора СРПП ВП № 2 (м. Кіцмань) Семеновича І. О. (а. с. 3); відеозаписи з бодікамери поліцейських (а. с. 6).
Перевіривши вказані докази, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є не належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому не можуть свідчити про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, виходячи із наступного.
Пунктом 2.1 «а» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частина 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
Згідно із п. 3 Розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395: «повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП)».
Те, що правопорушення вчинено повторно, має бути перевірено та доведено особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, у даному випадку, органами Національної поліції.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 633493 від 06.04.2026 р. додано роздруківку таблиці «Адмінпрактика» (а. с. 2).
Водночас, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторність правопорушення в діянні ОСОБА_1 .
До матеріалів справи не додано копії постанови працівника поліції на підтвердження факту повторності правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП протягом року, у даному випадку, 03 жовтня 2025 року.
Окрім цього, роздруківка таблиці Адмінпрактика про те, що ОСОБА_1 03 жовтня 2025 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП не можна вважати належним та допустимим доказом у справі, оскільки вказана таблиця не може бути визнана постановою уповноваженого органу на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, з роздруківки таблиці Адмінпрактика не можливо встановити, чи набрала вказана постанова законної сили та чи не було її оскаржено (скасовано) у встановленому законом порядку.
Таким чином, надана до суду роздруківка таблиці «Адмінпрактики» відносно ОСОБА_1 сама по собі не може свідчити про притягнення будь-кого до адміністративної відповідальності.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували суть адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, особою, яка його склала, всупереч обов`язку, визначеного ч. 2 ст. 251 КУпАП, суду не надано.
Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Водночас суд не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за наявності наступних обставин (ознак): небезпеку не може бути усунуто іншим шляхом, окрім як заподіянням шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від фактичних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинно бути покладено як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
ОСОБА_1 посилався у своїх поясненнях на те, що порушення ним ПДР України було зумовлене необхідністю терміново доставити його дружину та сина до лікаря для надання їм медичної допомоги (а. с. 10). Водночас такі доводи не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи. Зокрема, з відеозапису з бодікамери працівників поліції не вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стані сильного хвилювання, під час спілкування з поліцейським ні він, ні його дружина, яка сиділа поруч з ним, жодного разу не повідомили про терміновість візиту до лікарні для надання невідкладної допомоги як об`єктивну причину порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху. 
Інших обставин, які б давали підстави стверджувати, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати своїй родині допомогу без необхідності сідати за кермо, за відсутності права керування транспортним засобом, апелянтом представлено не було, а тому суд не бере до уваги доводи в даній частині.
Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Уповноваженим органом не було надано суду докази, які спростовують вище вказані твердження апелянта. 
З огляду на вище наведене та сукупність зібраних у справі доказів, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що відповідно виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Правових підстав прийняти інше процесуальне рішення за вищевказаних обставин адміністративного провадження, неможливо.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Новікова О. П. – задовольнити.
Постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя 
Чернівецького апеляційного суду     В. П. Давній