Провадження № 2/641/2674/2026 	Справа № 641/3055/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 червня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Василенко О.Я.,
за участю секретаря Кривенко А.Г.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Труфан Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Обслуговування Повітряного руху України про стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулась до Слобідського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства обслуговування Повітряного руху України (далі за текстом також – Украерорух) на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 44 612,77 грн, 3% річних у розмірі 12 891,07 грн та пеню у розмірі 67 887,04 грн, всього–125 390 (сто двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто) гривень 88 копійок, судові витрати покласти на відповідача.,
В обґрунтування позову зазначила, що позивач працювала у Харківському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у період з 22.10.2003 по 29.04.2021. Відповідно до наказу від 29.04.2021 № 121/о ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 29.04.2021. В день звільнення, 29.04.2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 89 про виплату матеріальної допомоги за Колективним договором у розмірі 226 295,00 грн. Однак, умов укладеного договору про виплату матеріальної допомоги відповідач не дотримався. Відповідачем було тричі виплачено по одному посадовому окладу в розмірі 12 915,00 грн на загальну суму 38 745,00 грн після чого виплати припинились. Тобто, відповідач визнавав наявність підстав для виплати одноразової грошової винагороди, що підтверджується змістом договору від 29.04.2021 р. № 89, наказу № 358/о від 14.05.2021 та проведеною частковою виплатою. Сума невиплаченої матеріальної допомоги згідно з договором у розмірі 187 550,00 грн у строк, передбачений Договором від 29.04.2021 №89 та наказом від 14.05.2021 № 358/о, сплачена не була, а отже відповідачем було порушено грошове зобов`язання. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.04.2025 у справі № 641/2032/25 позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування Повітряного руху України щодо стягнення матеріальної допомоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 грошову матеріальну допомогу в розмірі 187 550,00 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 23.09.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.04.2025 залишено без змін. Вказане рішення набрало законної сили 23.09.2025. Відповідачем на виконання цього рішення було сплачено матеріальну допомогу 30.09.2025, що свідчить про порушення строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором від 29.04.2021 №89. Відповідач порушив зобов`язання з виплати матеріальної допомоги, а тому у позивача виникло право вимагати стягнення інфляційних витрат в сумі 44 612,77 грн та 3% річних у сумі 12 891,07 грн, передбачених статтею 625 ЦК України, за період з 01.05.2022 по 30.09.2025. Крім того, відповідно до пункту 4.1, 4.2 Договору у разі невиплати матеріальної допомоги у строки, передбачені п. 3.1 цього Договору, Підприємство сплачує Працівнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня. У зв`язку з пропуском строку виплати допомоги відповідач має сплатити позивачу пеню за час затримки розрахунку в розмірі 67 887,04 грн.
Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити або зменшити розмір пені та трьох процентів річних до 20 відсотків. Зазначила, що Украерорух не заперечує того факту, що ним та позивачем укладено Договір про виплату підприємством працівникові матеріальної допомоги, передбаченої п. 2.3.2. додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією Украероруху та профспілками. Згідно з п. 2.3. Договору розмір матеріальної допомоги становить 226 295,00 грн. 30.09.2025 на виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.04.2025 у справі №641/2032/25 Украерорух перерахував 144 413,50 грн матеріальної допомоги на рахунок ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк»; 9 377,50 грн військового збору 5 % до відповідного бюджету; 33 759,00 грн податку на доходи фізичних осіб до відповідного бюджету. Представник вважає, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Отже, період нарахування пені міг розпочатися лише 04.04.2025 та закінчився 30.09.2025. Період нарахування 3% річних та інфляційних втрат міг розпочатися лише 04.04.2023 та закінчився 30.09.2025. Щодо посилань позивача на п. 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, представник наголошує на тому, що позивач помилково ототожнив «позовну давність» та «період нарахування штрафних санкцій», який у випадку порушення цивільно-правових зобов`язань обмежений одним/трьома календарним/и роком/ами. Відповідач надав контррозрахунок, відповідно до якого загальна сума пені становить 14336,01 грн; інфляційне збільшення – 37262,35 грн; 3% річних -11697,75 грн. Вказувала, що затримка розрахунків за договором відбулась за відсутності вини відповідача та за наявності форс-мажорних обставин, які не могли бути передбачені відповідачем.
29.04.2026 представником позивача також подано пояснення у справі, в яких зазначила, що податок на доходи фізичних осіб та військовий збір утримуються податковим агентом при виплаті коштів, входять до розміру кожної виплати у повному обсязі, а тому підстав для зменшення загальної суми на розмір податків та зборів не вбачається. Вказала, що відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією РФ в Україні. Вважала, що позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності. 
Процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026 справа розподілена судді Василенко О.Я.
Ухвалою судді від 08.04.2026 позовну заяви прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 29.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила врахувати доводи та докази, наведені у відзиві на позовну заяву та зменшити розмір пені та 3% річних до 20%.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов такого.
Суд встановив, що ОСОБА_2 працювала у Харківському регіональному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, у період з 22.10.2003 по 29.04.2021. Відповідно до наказу від 29.04.2021 №121/о позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 29.04.2021.
29.04.2021 між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір № 89 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 29.04.2021 року № 89 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 12 915,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 17 років 06 місяців та 08 днів. Розмір матеріальної допомоги становить 226 295,00 грн (а.с.22-23).
Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №б/н був встановлений такий порядок виплати матеріальної допомоги позивачу: 12 915,00 грн до 17.05.2021; 12 915,00 грн до 28.12.2021; 12 915,00 грн до 28.02.2022; 12 915,00 грн до 30.04.2022; 12 915,00 грн до 30.06.2022; 12 915,00 грн до 31.08.2022; 12 915,00 грн до 31.10.2022; 12 915,00 грн до 31.12.2022; 12 915,00 грн до 28.02.2023; 12 915,00 грн до 30.04.2023; 12 915,00 грн до 30.06.2023; 12 915,00 грн до 31.08.2023; 12 915,00 грн до 31.10.2023; 12 915,00 грн до 31.12.2023; 12 915,00 грн до 29.02.2024; 12 915,00 грн до 30.04.2024; 12 915,00 грн до 30.06.2024; 6 740,00 грн до 31.08.2024 (а.с.25).
Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України було призупинено дію окремих положень колективного договору з 01.04.2022 на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору (а.с.64-65).
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.04.2025 задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь останньої матеріальну допомогу у розмірі 187 550,00 грн та судовий збір в сумі 1875,50 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 23.09.2025 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.17-21).
На виконання рішення суду відповідачем було перераховано 144 413,50 грн матеріальної допомоги на рахунок ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк», згідно з платіжною інструкцією від 30.09.2025 № 1574; 9 377,50 грн військового збору 5 % до відповідного бюджету, згідно з платіжною інструкцією від 30.09.2025 № 1575; 33 759,00 грн податку на доходи фізичних осіб до відповідного бюджету згідно платіжною інструкцією від 30.09.2025 № 1576 (а.с.60-62).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Спірні правовідносини регулюються главою 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні», главою 48 «Виконання зобов`язання», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 52 «Поняття та умови договору», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) за змістом ст.625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до положень ст. 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
За правилом з ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання сплатити ОСОБА_2 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. 
При цьому, судом були перевірені розрахунки запропоновані позивачем (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff), і суд погоджується, що нарахування трьох відсотків річних підлягає стягненню за період з 01.05.2022 по 30.09.2025 в сумі 12 891,07 грн. 
Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути три проценти річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 12 891,07 грн.
Крім того, у відповідача виникло зобов`язання сплатити ОСОБА_2 суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, суд погоджується із розрахунками, запропонованими позивачем. Нарахування інфляційного збільшення суд здійснює: в період з 01.05.2022 по 30.09.2025 в розмірі 44 612,77 грн.
Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 44612,77 грн.
Оскільки податок на доходи фізичних осіб та військовий збір утримуються податковим агентом саме при виплаті коштів та входять до розміру кожної виплати у повному обсязі, підстав для зменшення загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем на розмір податків та зборів суд не вбачає та відхиляє доводи відповідача в цій частині.
Згідно з п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 89 від 29.04.2021, укладеного між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та позивачем, відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 6-го місяця з дати підписання договору.
Відповідно до п. 4.1, 4.2 вказаного договору у разі невиплати матеріальної допомоги у строки, передбачені п.3.1 Договору, підприємство сплачує Працівнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня.
Суд встановив, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху порушило строки виплати позивачу матеріальної допомоги, не виплативши позивачу вчасно 9 платежів на загальну суму 187 550,00 грн.
Відповідно до статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
За змістом положень параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення позики чи сплати процентів за позикою) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Така позиція, зокрема, підтверджена у Постанові КЦС ВС від 21.01.2025 № 751/3052/23 (61-17991св23) та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). 
Згідно зі статтею 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються.
Отже, з огляду на викладені норми та правові позиції, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу пеню. Водночас суд погоджується із розрахунком пені, запропонованими позивачем. Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня за порушення умов договору щодо виплати матеріальної допомоги, яка складає 67 887,04 грн.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).
Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
Торгово-промисловою палатою України (ТПП) було оприлюднено лист N 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія РФ проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).
Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто, необхідно довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.
Водночас, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиційний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс- мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі № 910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56 гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили ( форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».
Відповідачем не доведено, що неможливість виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором є наслідком саме військової агресії РФ в Україні.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.
Застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості, водночас зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
У будь якому випадку, наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій повинна документально підтверджуватися, зокрема якщо заявником відповідне клопотання обґрунтовується тими чи іншими обставинами.
На підтвердження викладених у відзиві доводів щодо зменшення до 20 % заявленої до стягнення суми пені відповідач надав копії витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.04.2024, від 05.09.2024, від 09.07.2025, від 25.01.2026 щодо внесення до відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 438 КК України, а саме про завдані удари з боку рф та пошкодження належного відповідачу майна, а також копії постанов про залучення відповідача до вказаних кримінальних проваджень як потерпілого. Водночас надані документи не містять ані розміру завданої шкоди, ані доказів на підтвердження тяжкого матеріального стану відповідача та неможливості виконати умови договору.
Окрім того, суд бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, не доведення відповідачем поважності причин несвоєчасного виконання зобов`язання; поведінку відповідача, яка свідчить про невжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. 
За таких обставин суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню із відповідача.
Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із статтею 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який було продовжено.
Зазначений Закон установлює, що під час дії карантину, строки, визначені статтею 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» було доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначалося, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказана норма втратила чинність 04.09.2025, на підставі України Закону № 4434-IX від 14.05.2025.
Отже станом на час звернення до суду із позовом строк позовної давності не було пропущено.
З урахуванням викладеного позовні вимоги слід задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства Обслуговування Повітряного руху України про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з Державного підприємства обслуговування Повітряного руху України на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати у розмірі 44 612,77 грн, % річних у розмірі 12 891,07 грн та пеню у розмірі 67 887,04 грн, а всього 125 390 (сто двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто) грн 88 коп.
Стягнути з Державного підприємства обслуговування Повітряного руху України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Державне підприємство обслуговування Повітряного руху України, ЄДРПОУ 19477064, місце знаходження: Київська обл., Бориспільський р-н, територіальна громада Гірська, «Украерорух» масив, буд. 1.
Суддя   О.Я.Василенко