ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 695/4706/25 Суддя (судді) першої інстанції: Орленко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів :
головуючий суддя Грибан І.О.
судді:  Ключкович В.Ю.
Кузьмишина О.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування постанов, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до постанови № 133 від 21.02.2025 та скасувати постанову № 133 від 21.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити;
- визнати протиправними дії Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 (ідентифікатор для доступу НОМЕР_2) відповідно до постанови № 133 від 21.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та скасувати постанови Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 16.10.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (ідентифікатор для доступу НОМЕР_2): про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього 34000,00 грн.; про стягнення виконавчого збору в розмірі 3400,00 грн.; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження щодо стягнення з нього 200,00 грн.; про арешт коштів боржника, відповідно до якої на його грошові кошти на картковому рахунку в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» накладений арешт.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 21 жовтня 2025 року матеріали адміністративної справи № 695/4706/25 передані на розгляд Черкаському окружному адміністративному суду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року позову заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року та на підставі ч. 2 ст. 312 КАС України призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у позовній заяві об`єднано позовні вимоги щодо яких закон встановлює особливості порядку їх розгляду, що у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 КАС України. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правила частини 1 статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Поряд з тим, частиною 6 статті 172 КАС України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Тобто закон встановлює умову, за якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може (вправі) до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і тоді, коли розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Аналогічна позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №420/3956/20, від 02.03.2023 у справі №215/3640/22, постанові Верховного Суду від 25.03.2024 у справі №383/27/22.
З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує правомірність дій та рішень, з одного боку - ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення до адміністративної відповідальності, з другого - Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення.
Отже, ті та інші вимоги позовної заяви належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною 1 статті 286 КАС України, що кореспондується з положеннями пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України, встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення та КАС України подібні спори вирішуються місцевими загальними судами як адміністративними, про що свідчить стала практика розгляду даної категорії спорів Верховним Судом (постанови від 11.12.2019 у справі №554/10966/15-а, від 02.07.2020 у справі №336/4224/16-а, від 07.02.2018 у справі №760/1873/17).
Отже, як вбачається з матеріалів справи, заявлена позивачем вимога про скасування постанови №133 від 21.02.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 гривень, має бути розглянута місцевим загальним судом як адміністративним судом.
Водночас, особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 КАС України.
За правилом частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ч.5 ст.287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
Таким чином, вимоги заявлені позивачем предметно підсудні різним адміністративним судам: вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_3 - місцевому загальному суду як адміністративному суду, а до Золотоніського відділу державної виконавчої служби - окружному адміністративному суду.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем у позовній заяві об`єднано позовні вимоги щодо яких закон встановлює особливості порядку їх розгляду. 
Разом з тим, колегія суддів вважає, судом першої інстанції помилково застосовано до позовної заяви наслідки, передбачені ст.172 КАС України.
Так, в частинах 4, 5 статті 172 КАС України встановлено заборону об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких закон встановлює особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина 4), а також, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина 5).
Вищезазначені підстави стосовно заборони об`єднання позовних вимог є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.
У розрізі наведеного колегія суддів звертає увагу, що із змісту позовних вимог позивача не вбачається підстав, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 172 КАС України, оскільки відсутні передумови вважати, що заявлені вимоги підлягають розгляду у порядку різного судочинства чи щодо них встановлена виключна підсудність різним судам.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до приписів ч.3 ст.21 КАС України, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.
Відповідно до приписів статті 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.
Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з даним позовом звернувся до Золотоніського міськрайонного суду, який ухвалою від 21 жовтня 2025 року матеріали адміністративної справи № 695/4706/25 передав за підсудністю в порядку ст. 29 КАС України на розгляд Черкаському окружному адміністративному суду.
Отже, Черкаський окружний адміністративний суд мав визначені процесуальним законом повноваження та обов`язок розглянути справу за даними позовними вимогами по суті або ж , за клопотанням позивача вирішити питання роз`єднання позовних вимог в різні провадження не змінюючи підсудності.
Викладене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Колегією суддів враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Колегією суддів також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року про повернення позовної заяви скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 02.06.2026р.)